Вісник Херсонського національного технічного університету
ВПЛИВ ГІБРИДНОГО ЛАЗЕРНО-ДУГОВОГО ЗВАРЮВАННЯ НА ОПІР ВТОМНОМУ РУЙНУВАННЮ СТИКОВИХ З’ЄДНАНЬ ВИСОКОМІЦНИХ СТАЛЕЙ
У статті наведено результати експериментальних досліджень впливу гібридного лазерно-дугового зварювання на опір втомному руйнуванню стикових з’єднань високоміцних сталей у порівнянні з традиційним автоматичним дуговим зварюванням. Актуальність роботи зумовлена зростанням застосування гібридних зварювальних технологій у виробництві відповідальних металоконструкцій, що працюють в умовах тривалих циклічних навантажень, а також недостатньою вивченістю їх впливу на стадії ініціювання та розвитку втомних тріщин. Метою дослідження є встановлення закономірностей формування втомної довговічності стикових з’єднань сталей 14ХГН2МД та S460М, виконаних гібридним лазерно-дуговим і автоматичним дуговим способами, з урахуванням впливу швидкості зварювання та геометрії кромок. Випробування проводили на зразках стикових з’єднань при циклічному навантаженні на вигин із частотою 14 Гц за напружень симетричного циклу 40 та 60 МПа до досягнення 2·10⁶ циклів або до появи тріщини втоми довжиною 3 мм. Додатково виконано фрактографічний аналіз поверхні зламу для визначення характеру руйнування та особливостей розвитку тріщини. Встановлено, що при значенні напруження σ-1=40 МПа з’єднання зі сталі S460М, виконані обома способами, не руйнуються при N = 2·10⁶ циклів. При σ-1=60 МПа зварні з’єднання, виконані автоматичним дуговим зварюванням, демонструють вищу втомну довговічність порівняно з гібридними. Для гібридних з’єднань фіксується поява тріщин втоми при N≈(0,8–1,54)·10⁶ циклів. Показано, що характер руйнування включає стадію повільного розвитку тріщини з квазікрихким механізмом та стадію магістрального руйнування з в’язким ямковим механізмом. Встановлено вплив структурного стану металу шва та геометрії стикового з’єднання на показники втомної міцності. Отримані результати свідчать про визначальну роль геометрії шва і структурних перетворень, сформованих у процесі гібридного лазерно-дугового зварювання, у формуванні втомної довговічності зварних з’єднань. Практичне значення роботи полягає в обґрунтуванні технологічних рекомендацій щодо підвищення опору втомному руйнуванню конструкцій із високоміцних сталей, що експлуатуються в умовах змінних навантажень.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МАТЕМАТИЧНЕ МОДЕЛЮВАННЯ АСИНХРОННОГО ЕЛЕКТРОПРИВОДУ НАМОТУВАЛЬНОГО ПРИСТРОЮ
У статті розглянуто процес математичного моделювання асинхронного електропривода намотувального пристрою, що є ключовою складовою технологічної лінії з виробництва кабельної продукції. Основну увагу приділено особливостям роботи електропривода в умовах змінної динаміки системи, пов’язаної зі зміною моменту інерції, радіуса намотки та навантаження протягом робочого циклу. Окреслено необхідність підтримання стабільного натягу кабелю та синхронізації швидкості намотування з іншими етапами виробничої лінії, що визначає якість та надійність готової продукції. Запропоновано узагальнену математичну модель електромеханічної системи, побудовану на основі рівнянь у координатах α–β з урахуванням принципів векторного керування та сучасних підходів до регулювання частоти й моменту. Модель дозволяє врахувати взаємодію електричних і механічних параметрів системи, що забезпечує достовірне відтворення реальних режимів роботи та створює основу для подальшої оптимізації системи керування. У ході дослідження отримано перехідні процеси пуску електропривода, зміни режимів у момент переходу між шарами намотки, а також поведінку системи протягом усього циклу роботи. Проведено аналіз впливу змінних навантажень та параметрів барабана на швидкість, момент і струми статора. Побудовані графіки зміни основних параметрів системи у часі дали змогу оцінити динамічні властивості привода. Показано, що застосування адаптивного регулятора швидкості дозволяє підтримувати стабільні робочі характеристики, мінімізувати перевантаження та забезпечити енергоефективність функціонування системи. Результати моделювання підтверджують доцільність використання розробленої моделі для практичних рішень у високоточних технологічних процесах, де необхідний сталий контроль натягу кабелю. Водночас підкреслюється можливість інтеграції моделі у сучасні цифрові системи керування, що відкриває перспективи для модернізації існуючих виробничих ліній та створення нових енергоефективних рішень.
СУЧАСНИЙ СТАН ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ СВІТОВОГО КОНТЕЙНЕРНОГО ФЛОТУ В УМОВАХ ГЛОБАЛЬНОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ МОРСЬКОГО ТРАНСПОРТУ
У статті досліджено сучасний стан світового контейнерного флоту, проаналізовано його кількісні, структурні та технологічні характеристики та визначено перспективи розвитку в умовах глобальної трансформації морського транспорту. Обґрунтовано актуальність теми з огляду на зростаючу роль контейнеризації у формуванні міжнародних ланцюгів постачання та забезпеченні понад половини світового товарообігу за вартістю. Розглянуто еволюцію контейнерних суден та сучасну класифікацію за класами місткості, що відображає тенденцію укрупнення тоннажу та реалізацію ефекту масштабу. Встановлено, що у 2020–2025 роках світовий контейнерний флот продемонстрував значне зростання: загальна місткість перевищила 30 млн TEU, при цьому темпи збільшення провізної спроможності випереджають темпи приросту кількості суден. Це підтверджує структурний зсув у бік великотоннажного сегмента, зокрема суден класу ULCV. Проаналізовано демографічну структуру флоту та встановлено наявність суттєвої частки суден віком понад 20 років, що формує передумови для прискореного оновлення тоннажу. Досліджено портфель замовлень контейнерних суден та виявлено концентрацію новобудов у середньому та великому класах, що свідчить про подальшу структурну трансформацію флоту. Окрему увагу приділено процесам декарбонізації: частка суден на альтернативному або двопаливному двигуні зросла до 12% у 2025 році. На основі сценарного підходу сформовано прогноз до 2030 року, який передбачає зростання частки альтернативного флоту до 23–25 % у базовому сценарії та понад 30% у прискореному варіанті розвитку. Розраховано середньорічні темпи приросту показника та визначено вплив регуляторних, технологічних та економічних чинників на швидкість трансформації галузі. Встановлено, що подальший розвиток контейнерного флоту визначатиметься поєднанням укрупнення тоннажу, екологізації, цифровізації управління та можливих циклічних коливань ринку. Зроблено висновок, що період 2025–2030 років стане вирішальним для переходу контейнерного судноплавства до інноваційно-екологічної моделі розвитку.
УДОСКОНАЛЕННЯ ТЕХНОЛОГІЧНИХ ПАРАМЕТРІВ ЗЕРНОВОЇ КОВШОВОЇ НОРІЇ З ГРАВІТАЦІЙНО-ВІДЦЕНТРОВИМ РОЗВАНТАЖЕННЯМ. ТЕОРЕТИЧНІ АСПЕКТИ ТА ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНІ ВИПРОБУВАННЯ
Наведено результати досліджень щодо оцінки якості транспортування та розвантаження зерна різноманітних сільськогосподарських культур норіями ковшового типу. Оціночними показниками визначено ступінь прямого та зворотного сипу зерна, ступінь механічного пошкодження та компресійного травмування зерна, питомі витрати енергії на транспортування зерна, матеріалоємність конструкції норії та ін. Експериментальні дослідження та виробничі випробування норій з модернізованими ківшами проведена на прикладі норії типу НФ (норія Фадеєва). Дані ковшові крутонахилені чи вертикально розташовані норії використовуються в комплексах виробничих ліній по очищенню та сепарації насіннєвого матеріалу основних сільськогосподарських культур. Відповідно одним з головних пріоритетів щодо визначення параметрів транспортування та розвантаження насіння сільськогосподарських культур є мінімізація механічного пошкодження та компресійного руйнування зерна. Обидва фактори впливають на відсоток проростання насіння, що є домінуючим фактором в даному випадку. Попередніми конструкційними розрахунками, компонувальними схемами та технологічними, просторовими, технічними обмеженнями було запропоновано до експериментальної перевірки та випробування два типу ковшів: ківш № 1 – є базовим варіантом норії типу НФ-1, має кут стінки висипання 43º; ківш № 2 – експериментальний удосконалений нами за результатами графоаналітичних методів – відповідно має кут стінки висипання 30º. Швидкість транспортування зерна ковшовою стрічною була обрана дискретно, з урахуванням технічних характеристик енергетичного приводу такої стрічки, і склала 0,64 м/с і 0,76 м/с відповідно. Експериментально доведено, що найбільш ефективним для норії типу НФ-1 є гравітаційно-відцентровий режим розвантаження, цей режим дозволяє максимально використовувати об'єм ковша, оскільки відцентрова сила сприяє попередньому перерозподілу зерна, пришвидшеному звільненню місткості ковша, що безпосередньо підвищує продуктивність та мінімізує просип насіння в шахту норії при розвантаженні. При швидкостях 0,76 м/с відцентрова сила створює необхідний інерційний «підпір», який виштовхує зерно з ковша раніше, ніж воно почне падати під дією власної ваги. Цей режим забезпечує стабільну траєкторію викиду, що мінімізує удари зерна об внутрішні стінки головки норії. Використання експериментального ковша № 2 з розвантажувальною полицею 30° та спеціальним дном при роботі у гравітаційно-відцентровому режимі дозволило: для соняшнику: подолати парусність насіння та спрямувати його чітко у викидне вікно; для пшениці та сої: забезпечити стабільний виліт маси без «затирання» зерна між ковшем та стінкою шахти. Щодо продуктивності транспортування зерна норією – на прикладі соняшнику встановлено, що підвищення швидкості з 0,64 м/с до 0,76 м/с збільшує продуктивність з 1,4 т/год до 2,28 т/год (на 62%), такий режим досягається завдяки кращому наповненню ківшів та чіткій траєкторії вильоту, яка виключає затори в головці норії. Найвища продуктивність НФ-1 зафіксована при транспортуванні та гравітаційно-відцентровому розвантаженні сої 4,78 т/год., та пшениці озимої – 5,29 т/год., відповідно, завдяки їхній високій насипній щільності. При цьому норія НФ-1, обладнана експериментальними ківшами № 2, демонструє стабільний потік без критичного зростання енерговитрат.
ЦИФРОВІ ДВІЙНИКИ В АДИТИВНОМУ ВИРОБНИЦТВІ МЕТАЛЕВИХ ВИРОБІВ
Статтю присвячено цифровим двійникам (Digital Twin, DT) у металевому адитивному виробництві, зокрема в процесах лазерного сплавлення порошкового шару (laser powder bed fusion, LPBF; також powder bed fusion, PBF) та наплавлення з підведенням енергії (directed energy deposition, DED), включно з дуговим наплавленням дротом (wire arc additive manufacturing, WAAM). Розглянуто підходи до побудови архітектур цифрових двійників за рівнями «машина–процес–деталь» із визначенням функціонального призначення кожного рівня та взаємозв’язків між ними. Проаналізовано джерела даних моніторингу в процесі виготовлення (in-situ), зокрема оптичні та інфрачервоні (ІЧ) камери, фотодіоди, акустичні та електричні сигнали, що використовуються для оцінювання стану процесу та параметрів формування виробу. Систематизовано фізично обґрунтовані моделі теплопереносу, гідродинаміки ванни розплаву, формування залишкових напружень і деформацій, а також еволюції мікроструктури в умовах пошарового виготовлення. Окремо узагальнено гібридні підходи «фізика+дані» та сурогатні моделі, які поєднують результати багатофізичного моделювання з експериментальними даними та забезпечують зменшення обчислювальних витрат і наближення розрахунків до режиму реального часу. Показано типові задачі цифрового двійника в адитивному виробництві, зокрема прогноз дефектів (пористість, неповне проплавлення/lack-of-fusion, тріщини), керування параметрами процесу, віртуальну кваліфікацію якості та зв’язування параметрів процесу з мікроструктурою і властивостями виробів. На основі аналізу публікацій запропоновано концептуальний алгоритм прогнозування дефектів у режимі, наближеному до реального часу, що передбачає використання даних моніторингу та моделей цифрового двійника з контуром зворотного зв’язку для його оновлення та, за необхідності, корекції параметрів процесу.
АНАЛІТИЧНИЙ РОЗВ’ЯЗОК ЗАДАЧІ ВИЗНАЧЕННЯ ЗАЛИШКОВИХ НАПРУЖЕНЬ У ВАЛАХ ПІСЛЯ ЗМІЦНЮВАЛЬНОЇ ОБРОБКИ МЕТОДАМИ ППД
Стаття присвячена аналітичному розв’язку задачі визначення залишкових напружень у валах після зміцнювальної обробки методами поверхневого пластичного деформування (ППД). Вал є важливою деталлю у машинобудуванні, його довговічність залежить від стану поверхневого шару. Поверхневе пластичне деформування є ефективним способом фінішної обробки. Суть методу полягає в ущільненні структури металу інструментом без зняття шару матеріалу. У результаті підвищується твердість, формуються стискуючі залишкові напруження, зростає опір втомному руйнуванню. Серед методів ППД особливо поширеним є обкатування роликом. Для маложорстких валів цей метод потребує уточненого розрахунку параметрів. Метою дослідження є отримання аналітичних виразів для осьових, тангенціальних та радіальних залишкових напружень на будь-якій глибині пластично деформованого шару. Розв’язок побудовано на основі диференціального рівняння рівноваги з урахуванням заміни радіальної координати. Введено параметр λ(z) залишкового січного модуля зсуву зміцненого шару. Він описує нелінійну поведінку матеріалу в зоні деформації. Встановлено, що радіальні залишкові напруження мають додатний знак. На поверхні вони дорівнюють нулю, а зі збільшенням глибини зростають до максимуму на межі пластично деформованого шару. Тангенціальні та осьові напруження мають від’ємний знак і відповідають стиску по всій товщині зміцненої зони. Виявлено, що одноразове статичне навантаження не відтворює реальних умов обкатування. У процесі зміцнення виникають зсувні деформації в напрямках подачі та кочення ролика. Вони збільшують градієнт твердості та зменшують радіальну деформацію на 15-20% порівняно з розрахунковими даними. Врахування цих ефектів суттєво покращує відповідність теоретичних епюр експериментальним результатам. Запропонований підхід викладено у формі, зручній для практичного застосування. На його основі можна обґрунтовано призначати режими ППД такі як силу обкатування, параметри інструмента, подачу. Це дозволяє формувати у поверхневому шарі валів систему стискуючих напружень потрібної інтенсивності.
МЕХАНІЗМИ ПІДВИЩЕННЯ ЕФЕКТИВНОСТІ ОПЕРАТИВНОГО УПРАВЛІННЯ НА ТРАНСПОРТІ
У роботі дослідженню механізмів підвищення ефективності оперативного управління на транспорті в умовах цифрової трансформації економіки та зростання вимог до якості транспортного обслуговування. Актуальність теми зумовлена необхідністю забезпечення безперебійного функціонування транспортних систем, мінімізації витрат часу і ресурсів, підвищення рівня безпеки перевезень та адаптації до змінного попиту. У роботі проаналізовано сучасні підходи до організації оперативного управління, зокрема застосування інтелектуальних транспортних систем, автоматизованих диспетчерських центрів, технологій моніторингу в режимі реального часу та алгоритмів оптимізації маршрутів. Розглянуто роль інформаційно-аналітичних платформ, систем GPS-моніторингу, технологій Інтернету речей та елементів штучного інтелекту у процесах прийняття управлінських рішень. Обґрунтовано, що інтеграція цифрових інструментів у структуру оперативного управління дозволяє скоротити простої транспортних засобів, підвищити пропускну здатність інфраструктури, зменшити експлуатаційні витрати та покращити координацію між учасниками транспортного процесу. Особливу увагу приділено механізмам адаптивного планування, централізації управлінських функцій та підвищенню рівня інформаційної взаємодії між диспетчерськими службами й перевізниками. У результаті дослідження сформульовано комплекс організаційних, технологічних та управлінських заходів, спрямованих на підвищення ефективності оперативного управління транспортними системами. Отримані висновки можуть бути використані при розробленні стратегій модернізації транспортної інфраструктури та впровадженні сучасних цифрових рішень у сфері транспортного менеджменту
КОМПЛЕКСНЕ ОЧИЩЕННЯ ГАЗОВИХ ВИКИДІВ ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНИХ ПІДПРИЄМСТВ
У статті представлено комплексний науковий підхід до вирішення актуальної екологічної проблеми – очищення газових викидів теплоенергетичних підприємств від найбільш поширених забруднювачів: пилу, двооксиду сульфуру, монооксиду карбону та оксидів нітрогену. Актуальність дослідження зумовлена зростанням обсягів викидів шкідливих речовин та їхнім критичним впливом на здоров’я людини й стан навколишнього середовища. Запропонована технологія очищення газових викидів складається з чотирьох послідовних етапів. Очищення від пилу здійснюється циклонно-ротаційним пиловловлювачем, що дозволяє вловлювати дрібнодисперсний пил з ефективністю до 99%. Для видалення двооксиду сульфуру запропоновано абсорбційний метод нейтралізації, в якому кислі димові гази очищуються за допомогою лужних стічних вод промислових підприємств. Для видалення монооксиду карбону запропоновано каталітичний метод. Розроблено склад каталізатора на основі оксидів цинку, міді, хрому та алюмінію. На відміну від платинових аналогів, він може працювати у запилених газах і має низький гідродинамічний опір завдяки нанесенню пастоподібної маси на внутрішні поверхні труб реактора. Завершальним етапом комплексної системи очищення є термічне знешкодження оксидів нітрогену за допомогою дугового плазмотрона. Досліджено процеси високотемпературного розкладання та встановлено, що введення в реактор відновників, таких, як метан або амоніак дозволяє змістити рівновагу реакції у бік утворення молекулярного азоту та кисню. Запропонована поетапна система очищення дозволяє зменшити концентрації шкідливих сполук в очищених газах до гранично допустимих значень.
КЕРУВАННЯ РУХОМ СУДНА ПРИ БОРТОВІЙ ХИТАВИЦІ НА БАЗІ НЕЧІТКОЇ ЛОГІКИ
Серед багатьох чинників, що впливають на експлуатаційні характеристики судна, є явище хитавиці, зумовлене впливом зовнішніх факторів, таких як морське хвилювання, вітер, течії. При цьому значною мірою збільшується опір руху судна, що приводе до збільшення витрат енергетичних ресурсів на роботу рушія пропульсивної установки. Також може спостерігатися некоректна робота самої пропульсивної установки, спостерігається негативний вплив на вестибулярний апарат людини. Використання штормових діаграм районів плавання не завжди спроможне усунути негативний вплив хитавиці на рух судна. В рамках даної роботи проаналізовані основні засоби усунення негативного впливу хитавиці на морехідні якості судна. Акцентовано увагу на тому, що початкові способи стабілізації руху судна нормуються вже на етапі його проектування, при розробленні карго-плану, зменшення площі ватерлінії. Розглянуто основні типи заспокійників хитавиці, що використовуються при судноплавстві. До них відносяться виличні кілі, бортові керовані керма, гіроскопи. Особливу увагу акцентовано на використанні в якості заспокійника хитавиці активних та пасивних цистерн, переміщення водяних мас в яких здатне змінити кут крену та частоту коливань судна при хитавиці. При цьому застосування пасивних цистерн обмежено, так як вони ефективні лише при резонансній хитавиці. Найбільш перспективними заспокоювачами хитавиці є активні цистерни, але для ефективної їхньої роботи впроваджується складна система управління, яка повинна достатньо оперативно реагувати на зовнішні збурення. В даній роботі, створено математичну модель керування роботою активних цистерн на судні, які використовуються в якості заспокійників хитавиці. Дана модель використовує інструменти нечіткої логіки Matlab Simulink з розширенням Fuzzy Logic Toolbox. У дослідженні представлено функції належності для вхідних і вихідних лінгвістичних змінних. Вхідними лінгвістичними змінними є кут крену, напрямок вектору кута крену, кутова швидкість. Вихідною лінгвістичною змінною є ступінь відкриття клапанів компресорів для перекачування води між цистернами.
АСПЕКТИ ТАРИФІВ У СЕКТОРІ ПАСАЖИРСЬКИХ ПЕРЕВЕЗЕНЬ
У сфері діяльності сучасного громадського пасажирського транспорту існують складні питання, які обговорювалися по-різному. Серед них низький рівень безпеки дорожнього руху та його технічного обслуговування пов’язаний з постійною нестачею фінансування для регулювання платежів, тобто тарифів на пасажирські перевезення. Метою роботи є розробка методології формування тарифів для вдосконалення тарифної політики пасажирських перевезень автомобільним транспортом з урахуванням інтересів усіх зацікавлених сторін. У процесі дослідження використовуються системний аналіз, порівняльний аналіз, синтез, економіко-математичні моделі та інші методи наукового пошуку. Теоретичне значення статті доповнює теорію вивчення проблем тарифікації автомобільних перевезень науковими положеннями, рекомендаціями, що містяться в роботі. Практична значущість роботи зумовлена розробленими авторами методичними рекомендаціями та науково-практичними рекомендаціями, які можуть бути використані при формуванні тарифної політики міського автомобільного транспорту, ліквідації витрат підприємств автомобільного транспорту та підвищенні рівня транспортного обслуговування населення. З урахуванням інтересів компаній автомобільного транспорту запропоновано нижчий розрахунок тарифу на пасажирські перевезення. При розрахунку цього тарифу враховуються транспортні витрати, прибуток касира, субсидії з бюджету та страхові внески на захист життя, здоров'я та майна пасажирів. Окрім вимоги до оплати, при розрахунку максимального тарифу використовувався такий показник, як рівень задоволеності населення послугами міського автомобільного транспорту. Описано формування транспортних тарифів з урахуванням показників якості. Було надано рекомендації щодо використання економіко-математичної моделі встановлення тарифів на пасажирські перевезення, методології встановлення тарифів на міський автомобільний транспорт та нової методології встановлення тарифів.
ВИКОРИСТАННЯ НАНОЧАСТОК СРІБЛА ДЛЯ ВИРОБНИЦТВА НАТУРАЛЬНОЇ ШКІРИ З АНТИМІКРОБНИМИ ВЛАСТИВОСТЯМИ
У статті досліджено перспективи надання натуральній шкірі антимікробних властивостей з використанням сучасних нанотехнологій. Встановлено, що здатність натуральної шкіри адсорбувати вологу та поживні речовини створює сприятливе середовище для росту патогенних мікроорганізмів, що призводить до появи неприємного запаху, знебарвлення та зниження механічної міцності взуття. Особливу увагу приділено медичному аспекту: ризику розвитку інфекцій стопи, мікозів та діабетичних виразок, що зумовлює критичну потребу у створенні взуттєвих матеріалів із пролонгованою захисною дією. Проаналізовано недоліки традиційних біоцидів, що застосовують при виробництві натуральної шкіри, зокрема їхню високу токсичність для довкілля та жорсткі обмеження з боку міжнародних екологічних директив в частині біобезпечності. Як ефективну альтернативу розглянуто використання біологічно безпечних агентів – наночасток металів. Основний акцент у роботі зроблено на застосуванні наночасток срібла (AgNPs) для надання антимікробних властивостей натуральній шкірі для взуття. На основі аналізу літературних джерел досліджена ефективність різних методів обробки наночастками срібла шкіряних матеріалів з метою надання їм антимікробних властивостей. Оцінено вплив концентрації AgNPs на пружно-пластичні, хімічні та фізико-механічні властивості шкіри. Аргументовано, що додаткова обробка шкіри AgNPs дозволяє досягти високої активності проти широкого спектру бактерій та грибів без зміни просторової структури дерми. Результати роботи мають практичне значення для розробки технологій виробництва взуття спеціального призначення.
СИНТЕЗ НЕЧІТКОЇ СИСТЕМИ АВТОМАТИЧНОГО КЕРУВАННЯ БАГАТОЗОННИМ ОСВІТЛЕННЯМ ПРИМІЩЕНЬ
У статті вирішується актуальна науково-практична проблема підвищення енергоефективності та зорового комфорту в системах автоматизації будівель шляхом вдосконалення систем керування штучним освітленням. Метою дослідження є синтез нечіткої системи автоматичного керування багатозонним освітленням приміщень для ефективної компенсації стохастичних збурень природного світла та мінімізації динамічних відхилень. Встановлено, що використання пропорційно-інтегральних регуляторів в системах освітлення приміщень призводить до значних перерегулювань, насамперед через перехресний вплив світильників. Було розроблено просторову модель освітленості аудиторії, яка враховує експоненційне згасання денного світла. На базі цієї моделі синтезовано нечіткий регулятор, що використовує алгоритм логічного виведення Сугено нульового порядку з повною базою із 9 продукційних правил. В роботі було визначено оптимальні межі трикутних функцій належності для вхідних змінних – похибки та швидкості її зміни, а також точні числові значення вихідних констант. Проведено моделювання розробленої системи керування при динамічних змінах інтенсивності денного світла, викликаних мінливою хмарністю. Порівняльний аналіз підтвердив суттєву перевагу нечіткої системи керування: забезпечено аперіодичний характер перехідного процесу та з нижчим рівнем перерегулювання, ніж для ПІ-регулятора. Показано, що оптимізована нечітка система керування дозволила зменшити сумарну інтегральну похибку для трьох зон з 5203,4 до 4872,5 лк·с порівняно з ПІ-регулятором, знизити максимальне динамічне відхилення освітленості з 83,2 до 75,2 лк. Запропонована система характеризується низькими обчислювальними витратами.
ОБҐРУНТУВАННЯ ЗАСТОСУВАННЯ БУНКЕРІВ-ПЕРЕВАНТАЖУВАЧІВ У ЛОГІСТИЦІ ЗЕРНОЗБИРАЛЬНИХ РОБІТ
У статті досліджено проблематику підвищення ефективності транспортного забезпечення зернозбиральних робіт в умовах виробничої невизначеності, сезонних пікових навантажень та обмежених ресурсів аграрних підприємств України. Встановлено наявність суперечності між необхідністю забезпечення безперервної високопродуктивної роботи зернозбиральних комбайнів та потребою мінімізації витрат на формування й експлуатацію машинно-транспортного парку. Метою статті є технологічне, економічне та екологічне обґрунтування раціональних варіантів використання бункерів-перевантажувачів як буферної ланки у системі транспортування зерна під час збирання врожаю. Розроблено економіко-математичну модель оптимізації логістичної системи з урахуванням продуктивності комбайнів, відстані перевезення зерна, витрат пального, втрат урожаю через порушення агротехнічних строків та негативного впливу ущільнення ґрунту на подальшу врожайність. Проведено порівняльний аналіз трьох схем транспортування: прямоточної (комбайн – автомобіль), тракторної та трьохланкової (комбайн – бункер-перевантажувач – автомобіль). Установлено, що застосування буферної ланки забезпечує підвищення коефіцієнта використання робочого часу комбайнів до 0,94–0,96, скорочення простоїв на 15–20 %, зменшення питомих витрат пального на 12–18 % і збереження 7–10 % урожаю завдяки дотриманню оптимальних строків збирання. Визначено граничні відстані економічної доцільності використання різних типів транспорту та обґрунтовано ефективність поділу логістичної системи на польову й магістральну фази. Отримані результати можуть бути використані при формуванні раціональної структури машинно-транспортного парку та підвищенні конкурентоспроможності аграрних підприємств.
ВПЛИВ НАТРІЙ САХАРИНАТУ НА МІКОТВЕРДІСТЬ НІКЕЛЮ, ОДЕРЖАНОГО ЕЛЕКТРОЕКСТРАКЦІЄЮ ІЗ МЕТАНСУЛЬФОНАТНОГО РОЗЧИНУ
Рециклінг жароміцних сплавів є ключовою ланкою виробництва стратегічно важливих матеріалів. Особливе значення для оборонної промисловості мають нікелеві суперсплави, що застосовуються під час виготовлення деталей авіаційних турбін. Переведення складових сплаву в розчин здійснюють у кислому середовищі, після чого з отриманого розчину послідовно виділяють окремі компоненти. Для одержання металів високої чистоти найбільш ефективним вважається метод електроекстракції з вилугувального розчину. Перспективним вилугувальним агентом із високою розчинною здатністю щодо солей компонентів жаротривких сплавів є метансульфонатний розчин. Метансульфонова кислота є електрохімічно інертною в широкому вікні потенціалів, що робить цей вилуговуючий агент прийнятним для організації процесу електроекстракції. У роботі досліджено вплив натрій сахаринату на мікротвердість нікелю, одержаного з метансульфонатного розчину вилуговування. Проведено співставлення результатів для метансульфонатного і сульфатного розчинів електроекстракції нікелю. Встановлено, що підвищення концентрації натрій сахаринату з 0,05 до 2 ммоль/л в метансульфонатному розчині вилуговування призводить до збільшення мікротвердості нікелю з 180 до 310 кг/см2. Показано, що мікротвердість зростає зі зменшенням температури електролізу з 333°К до 313°К. Збільшення густини струму електроосадження нікелю з 2 А/дм2 до 7 А/дм2 призводить до зменшення значень мікротвердості. Останнє пов’язано зі зменшенням впливу натрій сахаринату на структуру нікелю внаслідок зменшення його поверхневої концентрації за високих гусин струму електроосадження. Збільшення густини струму електроосадження призводить до пришвидшеного оновлення катодної поверхні і дифузійних утруднень при транспортуванні натрій сахаринату до поверхні осаджуваного нікелю. Встановлено, що мікротвердість нікелю, одержаного за присутності натрій сахаринату із метансульфонаного розчину перевищує мікротвердість нікелю, одержаного із сульфатного розчину. Показано, що збільшення мікротвердості електроосадженого нікелю обумовлено зменшенням розміру його кристалітів.
МЕТОДИКА ОЦІНКИ ІНТЕГРАЛЬНОЇ СТІЙКОСТІ АЕРОПОРТУ В АЕРОПОРТОЦЕНТРИЧНІЙ МОДЕЛІ МІСЬКОЇ АГЛОМЕРАЦІЇ
Провідні аеропорти поступово трансформуються з традиційних інфраструктурних об’єктів у ключові центри просторово-економічного розвитку урбанізованих територій, функціонування яких характеризується високим рівнем доступності, мультимодальності та концентрацією ділової активності. Розширення аеропортових комплексів та розміщення в їх межах виробничих та логістичних об’єктів призводить до виникнення екологічних проблем та дисбалансів у навколишньому середовищі. Разом з цим, концентрація найбруднішої регіональної інфраструктури в аеропортовій зоні із застосуванням екологічно «чистих» технологій та рішень створює передумови для формування екологічно стійкої урбанізованої системи, в якій оцінка, моніторинг та управління викидами шкідливих речовин у довкілля забезпечуватиметься на основі інтегрованого підходу. Системоутворююча роль аеропорту у такій аеропортоцентричній моделі розвитку, а саме рівень його інтегральної стійкості визначає збалансованість функціонування агломераційного середовища. У даній науковій роботі розроблено методику оцінки інтегральної стійкості аеропорту в аеропортоцентричній моделі міської агломерації, що дозволяє проводити якісну та кількісну оцінку інтегральних індикаторів за економічною, екологічною та соціальною складовими стійкості аеропорту та є аналітичним інструментом для визначення негативних наслідків авіаційного ядра для урбосистеми. Запропонована методика створює методологічну основу для обґрунтування ефективних напрямків розвитку екологічно орієнтованої аеропортової інфраструктури та раціонального використання приаеропортових територій як центру ділової, промислової та транспортно-логістичної активності, що сприяє досягненню сталого збалансованого розвитку міської агломерації. Проведені експериментальні розрахунки на прикладі європейських аеропортів Рига, Таллінн, Вільнюс та Каунас підтвердили універсальність методики та можливість її застосування для діагностики рівня стійкості аеропортів різного масштабу – від регіональних до тих, що функціонують у межах великих агломерацій. Подальшим напрямком наукових досліджень має стати формування оптимальних моделей функціонально-просторової організації приаеропортових територій з урахуванням обраної аеропортоцентричної концепції розвитку та стратегічних пріоритетів територіального планування.
АВТОТРАНСПОРТНА ІНТЕГРАЦІЯ УКРАЇНИ ДО ЄВРОПЕЙСЬКОЇ МЕРЕЖІ TEN-T
У статті розглянуто питання автотранспортної інтеграції України до Транс’європейської транспортної мережі TEN-T. Зазначено, що мережа TEN-T є ключовою інфраструктурною системою ЄС. Вона спрямована на інтеграцію різних видів транспорту: автомобільного, залізничного, річкового, морського та авіаційного ‒ у єдину мультимодальну мережу, що забезпечує безперервне перевезення людей і вантажів, зменшення вузьких місць та зміцнення економічної та територіальної згуртованості ЄС. Відповідно, метою дослідження є комплексний аналіз інтеграції автомобільного транспорту України до мережі TEN-T, оцінка результатів реформ, виявлення системних обмежень розвитку галузі та визначення перспектив модернізації дорожньо-логістичної інфраструктури в контексті європейської інтеграції. З’ясовано, що мережа TEN-T передбачає поділ на базову, розширену та всеосяжну мережі з визначеними строками реалізації та сучасними стандартами безпеки, сталості й цифрової сумісності. Для України інтеграція до TEN-T передбачає модернізацію дорожньої мережі, розвиток інтермодальних терміналів, логістичних центрів та цифрових платформ для моніторингу та управління вантажопотоками. Вона здійснюється в умовах політичних рішень, гармонізації законодавства та технічної адаптації до стандартів ЄС. Інтеграція України до TEN-T передбачає подолання технічних, нормативно-правових та економічних бар’єрів, розвиток ITS та цифрових систем, модернізацію транспортних коридорів та створення мультимодальних логістичних хабів. Це відкриває можливості для підвищення пропускної спроможності, зниження логістичних витрат, прискорення доставлення, розширення транскордонних вантажопотоків та інтеграції України у європейські транспортні ланцюги. Показано, що TEN-T слугує не лише інфраструктурним, а й геоекономічним фактором, що трансформує роль України з периферійної транзитної країни у вузлову платформу. Зокрема, забезпечує адаптацію національної транспортної системи до європейських стандартів безпеки, цифрового управління та логістичної сертифікації. Зроблено висновок, що автотранспортна інтеграція України в мережу TEN-T є одним із довготривалих ключових напрямів євроінтеграційної стратегії, що відкриває доступ до єдиного транс’європейського простору мобільності та міжнародних логістичних ринків. Вона охоплює інфраструктуру, законодавство, логістику, фінанси та міжнародну політику. Її реалізація виходить за межі суто транспортних завдань і безпосередньо пов’язана з економічною інтеграцією України до внутрішнього ринку ЄС.
ТЕХНОЛОГІЧНА ТРАНСФОРМАЦІЯ ОРГАНІЗАЦІЇ ЗАЛІЗНИЧНИХ ПЕРЕВЕЗЕНЬ ЗЕРНОВИХ ВАНТАЖІВ В УМОВАХ ВОЄННОЇ ЛОГІСТИКИ (2022-2025 РР.)
Стаття присвячена комплексному дослідженню еволюції технології організації перевезень зернових вантажів залізничним транспортом України у 2022-2025 роках в умовах воєнної трансформації національної логістичної системи. Метою роботи є визначення закономірностей зміни технологічних моделей перевізного процесу, аналіз адаптаційних механізмів функціонування залізничної інфраструктури та оцінка впливу структурної перебудови експортних маршрутів на параметри організації руху. Методологічну основу дослідження становлять системний і структурно-функціональний підходи, порівняльний аналіз фаз розвитку перевізного процесу, узагальнення галузевих статистичних матеріалів та аналітичних звітів міжнародних організацій, а також оцінка динаміки ключових технологічних показників. Установлено, що у 2022 році сформувалася екстрена прикордонно-орієнтована модель перевезень, яка характеризувалася різким зростанням простоїв вагонів, зниженням рівня маршрутності, перевантаженням станцій зміни колії та істотним збільшенням обороту зерновозів. У 2023 році відбувся перехід до адаптивної маршрутної технології, що передбачала укрупнення відправок, концентрацію потоків на визначених вузлах та впорядкування графіків руху. У 2024 році під впливом стабілізації роботи морського коридору сформувалася портово-орієнтована модель, яка базувалася на синхронізації залізничних графіків із режимами роботи портових терміналів та створенні припортових накопичувальних вузлів. У 2025 році ця система трансформувалася у портово-інтегровану адаптивну технологію з елементами прогнозного диспетчерського управління, цифрової координації операцій та гнучкого перерозподілу потоків у разі інфраструктурних ризиків. Доведено, що трансформація перевізного процесу мала чітко виражений фазовий характер і супроводжувалася зміною домінуючих технологічних обмежень ‒ від прикордонної інфраструктури до припортових підходів і інтегрованої координації із морською логістикою. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості використання запропонованих висновків для вдосконалення маршрутної організації перевезень, оптимізації використання вагонного парку, підвищення пропускної спроможності вузлових станцій та забезпечення стійкості функціонування залізничного транспорту в умовах тривалої воєнної нестабільності та структурних змін експортної логістики.
АНАЛІЗ МЕТОДІВ ОПТИМІЗАЦІЇ МАРШРУТУ СУДНА НА ОСНОВІ ІНТЕГРАЦІЇ ГІДРОМЕТЕОРОЛОГІЧНИХ, ГІДРОДИНАМІЧНИХ ТА ІНФОРМАЦІЙНО-ТЕХНОЛОГІЧНИХ МОДЕЛЕЙ
У статті проведено комплексний аналіз сучасних методів оптимізації маршруту судна на основі інтеграції гідрометеорологічних, гідродинамічних та інформаційно-технологічних моделей. Актуальність дослідження зумовлена посиленням вимог Міжнародної морської організації щодо скорочення викидів парникових газів, зокрема впровадженням показників EEXI (Energy Efficiency Existing Ship Index) та CII (Carbon Intensity Indicator), що набули чинності з 1 січня 2023 року відповідно до поправок до Додатку VI MARPOL. Оптимізація погодної маршрутизації розглядається як один із найефективніших операційних заходів для виконання Стратегії IMO 2023 щодо досягнення нульових нетто-викидів парникових газів до 2050 року. Систематизовано п’ять основних класів алгоритмів оптимізації маршруту: ізохронний метод та його модифікації, динамічне програмування, графові алгоритми (Дейкстри, A*), еволюційні алгоритми (генетичні, NSGA-II, PSO) та методи машинного навчання. Для кожного класу наведено математичні формулювання цільових функцій та обмежень, проаналізовано обчислювальну складність, переваги та обмеження. Розглянуто моделі гідродинамічної взаємодії судна з морським середовищем, включаючи додатковий опір від хвилювання та вітру, моделі втрати швидкості та критерії морехідності. Проаналізовано архітектуру сучасних інформаційних систем weather routing та їх інтеграцію з ECDIS і глобальними метеорологічними моделями. Сформульовано рекомендації щодо вибору методів оптимізації для умов Чорноморського басейну з урахуванням його специфічних гідрометеорологічних та навігаційних особливостей.
НОВІТНІ МЕТОДИ ОЧИЩЕННЯ ВОДИ ДЛЯ ВИКОРИСТАННЯ У ФАРМАЦІЇ
Для очищення води широко застосовується принцип мембранного розділення. Вода під тиском пропускається через напівпроникну мембрану. Мембранні технології відрізняються від фільтрування. При фільтруванні частинки, які вилучаються з води, залишаються на поверхні або у фільтруючому завантаженні. Під час мембран- ного фільтрування утворюється два розчини – фільтрат (чиста вода) і концентрат (розчин із затриманими речовинами). Розмір пор мембрани визначає розмір частинок, що видаляються. За їх розмірами мембранні технології класифікують на наступні типи: мікрофільтрація, ультрафільтрація, нанофільтрація і зворотний осмос. Розмір пор мембрани зменшується при переході від мікрофільтрації до зворотного осмосу. Мембрана чинить більший опір потоку води, якщо розмір пор мембрани малий, при цьому необхідний більший тиск для фільтрації. Для грубого очищення води або її підготовки до глибокого очищення використовують мікрофільтраційні мембрани з розміром пор 0,1‒1,0 мкм, які затримують суспензії і колоїдні частинки, що є причиною каламутності води. Ультрафільтраційні мембрани з розміром пор 0,01‒0,1 мкм, які затримують тривалентне залізо, бактерії, віруси, великі органічні молекули, колоїдні частинки, використовують для освітлення і знезараження води. Такі ультрафільтраційні мембрани мають асиметричну структуру, складаються з пористої основи, яка забезпечує механічну міцність, і тонкого шару в кілька десятків мкм. Ультрафільтрація не затримує розчинені солі і не змінює мінеральний склад води. Вона застосовується в побуті та промисловості, високоякісно очищає воду від домішок без використання хімічних реагентів. Завдяки цьому, застосування ультрафільтрації досить перспективне з економічної та екологічної точок зору. Чисту воду високої якості отримують завдяки нанофільтраційним мембранам з розміром пор 0,001‒0,01 мкм, які затримують небезпечні бактерії, віруси, колоїдні частинки, молекули солей важких металів, нітратів, нітритів та інших шкідливих домішок. Залежно від структури мембрани, вона пропускає 15‒90 % мінеральних солей. Чиста вода з нанофільтраційних установок застосовується в електронній, медичній, скляній, харчовій, фармацевтичній та інших галузях промисловості. Зворотноосмотичні мембрани мають найменші пори, які затримують всі віруси і бактерії, пропускаючи лише молекули води, невеликих органічних сполук і легких мінеральних солей. Зворотноосмотичні мембрани затримують близько 97‒99 % розчинених речовин. Такі мембрани використовують для отримання води високої якості при розливі води, в харчовій промисловості, виробництві алкогольних і безалкогольних напоїв, опрісненні морської води. Двоступеневий зворотний осмос є хорошою альтернативою дистиляторам-випарникам і використовується на багатьох виробництвах, таких як, наприклад, електроніка і гальваніка. Різні види мембран мають різноманітні вимоги до якості води. Мікрофільтраційні мембрани і мембрани ультрафільтрації працюють в діапазоні рН 1‒13, не бояться хлору і високого вмісту зважених речовин. Для нанофільтраційних мембран та мембран зворотного осмосу необхідна попередня обробка води, видалення розчиненого заліза, нейтралізація окисників і видалення зважених частинок. Всі види мембран вимагають дотримання технологій експлуатації, незважаючи на високий рівень автоматизації. Їх необхідно періодично промивати і очищати, щоб уникнути незворотного забруднення і виходу з ладу.
ВИКОРИСТАННЯ БАКТЕРІАЛЬНОЇ ЦЕЛЮЛОЗИ ТА НАНОСРІБЛА В ПЕРЕВ’ЯЗУВАЛЬНИХ МАТЕРІАЛАХ
У роботі розглянуто сучасні підходи до створення перев’язувальних матеріалів для лікування гострих і хронічних ран із використанням бактеріальної целюлози. Проаналізовано будову шкіри, основні етапи загоєння ран та чинники, що можуть уповільнювати або ускладнювати процес регенерації. Показано, що традиційні перев’язувальні матеріали не завжди забезпечують оптимальні умови для відновлення тканин, тоді як гідрогелеві системи здатні підтримувати вологе середовище, забезпечувати газообмін і створювати сприятливі умови для проліферації клітин. Завдяки високій біосумісності, здатності поглинати ексудат і легкому видаленню без травмування новоутвореної тканини гідрогелі з бактеріальної целюлози посідають важливе місце серед сучасних ранових покриттів. У роботі розглянуто використання природних і синтетичних полімерів для створення гідрогелевих матеріалів, їх переваги та обмеження. Особливу увагу приділено бактеріальній целюлозі (BC), як перспективному біоматеріалу для тканинної інженерії та регенеративної медицини. Висвітлено її унікальні властивості, зокрема високу чистоту, нанофібрилярну структуру, біосумісність, здатність утримувати значну кількість води та створювати оптимальні умови для загоєння ран. Показано, що використання бактеріальної целюлози дозволяє отримати композитні гідрогелі з покращеними механічними характеристиками, стабільною структурою та можливістю контрольованого вивільнення біологічно активних речовин. Зазначено, що відсутність власної антимікробної активності у бактеріальної целюлози зумовлює необхідність її модифікації. Як перспективний підхід розглянуто введення наночастинок срібла, що характеризуються широким спектром антимікробної дії та активно застосовуються у біомедичних матеріалах. Показано, що композитні гідрогелі на основі бактеріальної целюлози та наночасток срібла можуть поєднувати високу біосумісність, здатність до регенерації тканин і виражену антимікробну активність, що робить їх перспективними для створення сучасних ранових покриттів
МАТЕМАТИЧНА МОДЕЛЬ РОЗРАХУНКУ КОЕФІЦІЄНТА ДИФУЗІЇ БОРУ В КРЕМНІЙ
У статті розроблено та обґрунтовано математичну модель розрахунку коефіцієнта дифузії бору в кремній з урахуванням впливу основних технологічних параметрів процесу формування p–n-переходів. Актуальність дослідження зумовлена зростанням вимог до точності відтворення параметрів напівпровідникових структур у виробництві сучасних електронних приладів та інтегральних мікросхем. Традиційні підходи до визначення коефіцієнта дифузії базуються переважно на температурній залежності та не враховують вплив дози введеної домішки, що призводить до похибок при прогнозуванні глибини залягання p–n-переходу та профілю концентрації. У роботі проаналізовано існуючі літературні дані щодо значень коефіцієнта пропорційності та енергії активації дифузії бору, встановлено їх варіативність та залежність від умов технологічного процесу. Розрахунки виконано для кремнієвих пластин n-типу провідності з різним питомим опором у діапазоні температур розгону 1050–1150 °С, при дозах легування 4–100 мкКл/см² і тривалості термічної обробки 75–225 хв. На основі аналітичних перетворень рівнянь дифузії та визначення концентрацій через питомий опір отримано числові значення коефіцієнтів дифузії для різних режимів. Встановлено, що коефіцієнт пропорційності D₀ залежить від дози домішки та зростає за степеневим законом із показником 0,331, тоді як енергія активації Е також збільшується зі зростанням дози за показником 0,0091 і практично не залежить від температури та тривалості процесу в досліджуваному інтервалі. Узагальнення отриманих результатів дозволило сформулювати аналітичний вираз для коефіцієнта дифузії бору, який одночасно враховує температурний фактор і дозу введеної домішки. Запропонована математична модель забезпечує підвищення точності інженерних розрахунків параметрів дифузійних шарів та може бути використана для оптимізації технологічних режимів виготовлення напівпровідникових структур із заданими електрофізичними характеристиками. Отримані результати мають практичне значення для проектування та вдосконалення технологій виробництва мікроелектронних приладів.
ТЕПЛОВИЙ МОНІТОРИНГ СУДНОВИХ ЕНЕРГЕТИЧНИХ УСТАНОВОК ДЛЯ ОБСЛУГОВУВАННЯ ЗА ФАКТИЧНИМ СТАНОМ
У статті проведено комплексний аналіз методів теплового моніторингу основних компонентів суднової енергетичної установки – парових котлів, електричних машин та двигунів внутрішнього згоряння – як інформаційної основи для переходу від планового технічного обслуговування до обслуговування за фактичним станом. Актуальність дослідження зумовлена посиленням вимог Міжнародної морської організації щодо безпеки мореплавства та енергоефективності суден, а також розвитком цифрових технологій моніторингу, що створюють передумови для впровадження концепції предиктивного обслуговування на морському транспорті. Для кожного типу обладнання суднової енергетичної установки систематизовано діагностичні теплові параметри: для парових котлів – температура димових газів, ефективність теплопередачі, термічний опір відкладень; для електричних машин – температура обмоток, залежність опору ізоляції від температури, класи нагрівостійкості електроізоляційних матеріалів відповідно до стандарту IEC 60085; для двигунів внутрішнього згоряння – розподіл температури вихлопних газів по циліндрах, температура охолоджуючої рідини, тренд-аналіз теплових параметрів як індикатор зносу. Наведено математичні моделі деградаційних процесів, зокрема модель Арреніуса для теплового старіння ізоляції електричних машин, модель зростання термічного опору відкладень теплообмінних поверхонь котлів та моделі тренд-аналізу температурних відхилень двигунів внутрішнього згоряння. Виконано порівняльний аналіз вимог провідних класифікаційних товариств (DNV, Lloyd’s Register, Bureau Veritas) до систем моніторингу технічного стану суднового обладнання. Запропоновано інтегральний індекс теплового стану суднової енергетичної установки, що об’єднує парціальні показники окремих компонентів та формалізує прийняття рішень щодо технічного обслуговування. Сформульовано рекомендації щодо впровадження інтегрованої системи теплового моніторингу суднової енергетичної установки
СТІЙКІСТЬ І ПОВЕДІНКА ПРИ ВТРАТІ СТІЙКОСТІ ВОЛОКНИСТИХ КОМПОЗИТНИХ ПАНЕЛЕЙ ПРИ ОСЬОВОМУ СТИСНЕННІ
У цьому дослідженні розглядається поведінка циліндричних оболонкових панелей із вуглецево-армованого полімеру (CFRP) та скловолокнистого полімеру (GFRP) при стисканні методом скінченних елементів (МСЕ). Особливу увагу приділено тому, як пружна анізотропія, щільність сітки та геометрія мод нестійкості впливають на достовірність і практичну цінність чисельних прогнозів. Поздовжній модуль пружності CFRP (135 ГПа) перевищує відповідний показник GFRP (42 ГПа) більш ніж утричі, і саме ця різниця у жорсткості на згин визначає критичне навантаження, за якого панель переходить від стійкого стиснення до нестійкості. Систематичне дослідження згущення сітки, виконане на представницькому зразку CFRP-S1 (радіус R = 150 мм, довжина L = 500 мм, товщина стінки t = 2 мм), підтверджує числову збіжність при 16 000 елементів: прогнозоване критичне навантаження становить 59,4 кН, а подальше згущення змінює це значення не більш ніж на 0,2%. Тривимірні зображення першої та другої мод нестійкості – визначених напівхвилями n = 5, m = 3 та n = 6, m = 4 відповідно – розкривають просторовий характер нестійкості композиту у форматі, що безпосередньо підтримує прийняття конструктивних рішень. Робота надає верифіковану самодостатню методологію МСЕ разом із прозорою кількісною основою для вибору матеріалу та призначення розмірів панелей на концептуальному етапі проектування композитного планера. Граничні умови задавались як повне защемлення на навантаженому краї з рівномірним осьовим переміщенням, прикладеним на протилежному кінці, що відтворює умови закріплення, типові для зон з'єднання шпангоутів з обшивкою фюзеляжу. Поведінка після втрати стійкості характеризувалася відстеженням залежності навантаження від вкорочення за точкою біфуркації, що виявило здатність панелей CFRP зберігати вимірювану закритичну несівну здатність, тоді як панелі GFRP демонструють більш різку втрату жорсткості. Отримані результати підкреслюють важливість врахування закритичного резерву при проектуванні ваговооптимізованих композитних конструкцій і демонструють, що запропонована методологія МСЕ забезпечує кількісну точність, необхідну для сертифікаційного аналізу тонкостінних авіаційних панелей.
ІНТЕГРАЦІЯ ЄВРОПЕЙСЬКИХ ЦІННОСТЕЙ СОЦІАЛЬНОЇ ВІДПОВІДАЛЬНОСТІ КОРПОРАТИВНОГО МЕНЕДЖМЕНТУ ДЛЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ СТАЛОГО РОЗВИТКУ В УМОВАХ НЕВИЗНАЧЕНОСТІ
Зростаюча нестабільність глобальних економічних систем, геополітична напруженість та технологічні трансформації значно підвищили рівень невизначеності, в якому функціонують вітчизняні підприємства. У таких умовах традиційні моделі управління, орієнтовані на акціонерів, виявляють структурні обмеження щодо забезпечення довгострокової стабільності та стійкості. Стаття обґрунтовує, що інтеграція європейських цінностей корпоративної соціальної відповідальності (КСВ) у систему корпоративного менеджменту є стратегічною відповіддю на системну невизначеність та необхідною умовою сталого розвитку. Мета дослідження полягає у систематизації теоретичних основ європейських цінностей КСВ та визначенні структурних компонентів корпоративного управління, які забезпечують їх ефективну інтеграцію. Дослідження базується на міждисциплінарному синтезі теорії стейкхолдерів, теорії сталого розвитку, інституційної теорії та ресурсно-орієнтованого підходу до фірми. В ході дослідження використовувалися методи теоретичного узагальнення та структурного аналізу для побудови інтегрованої моделі управління, орієнтованої на цінності. Стаття доводить, що європейська парадигма КСВ є багатовимірною моделлю управління, що ґрунтується на принципах залучення стейкхолдерів, екологічної відповідальності, прозорості, підзвітності та створення довгострокової цінності. На відміну від орієнтованих на акціонерів моделей, європейський підхід розглядає корпоративну відповідальність як інтегровану інституційну практику, що включає стратегічне планування, управління ризиками, архітектуру управління, корпоративну культуру та системи оцінки ефективності. Ключові структурні компоненти, що забезпечують інтеграцію КСВ, включають нагляд на рівні ради директорів, стратегічне управління, орієнтоване на сталий розвиток, управління ризиками з урахуванням ESG, залучення стейкхолдерів через мережеве управління та прозорі системи звітності. Узгоджена взаємодія цих компонентів підвищує легітимність діяльності компаній, зменшує системні ризики та покращує адаптивну здатність у нестабільних умовах. Інтеграція європейських цінностей КСВ у корпоративний менеджмент є структурною трансформацією, яка посилює сталий розвиток та переосмислює корпоративне управління як стійку та соціально інтегровану систему економічної організації.
ІНСТИТУЦІЙНІ ОСНОВИ ВПРОВАДЖЕННЯ СМАРТ СПЕЦІАЛІЗАЦІЇ В СИСТЕМУ ПУБЛІЧНОГО УПРАВЛІННЯ ТЕРИТОРІАЛЬНОЮ ГРОМАДОЮ
У роботі проведено дослідження інституційних основ впровадження концепції смарт-спеціалізації у систему публічного управління розвитком територіальних громад України. Обґрунтовано необхідність переходу від тра- диційних дотаційних моделей управління до інноваційно-орієнтованого розвитку, що є передумовою успішного післявоєнного відновлення та ефективної інтеграції українських громад у європейський соціально-економічний простір. Наведено теоретичне обґрунтування та аналіз складових інституційного забезпечення, що в сукупності визначають спроможність територіальних громад реалізовувати стратегію смарт-спеціалізації. У процесі дослідження застосовано загальнонаукові методи: для аналізу структури публічного управління (системний під- хід); для визначення відповідності національного законодавства стандартам ЄС – порівняльно-правовий метод; інституційний аналіз забезпечив ідентифікацію ролі суб’єктів управління (агенцій розвитку, офісів реформ тощо). Результати проведеного дослідження показали, що інституційне забезпечення S3 на рівні територіальної громади є багаторівневою системою, яка охоплює формальні інститути (нормативно-правова база, стратегічні документи) та неформальні інституції (культура підприємницького пошуку, рівень міжособистісної та довіри). Окрему увагу приділено ролі моделі «чотиристоронньої спіралі» (Quadruple Helix) як визначального інституцій- ного механізму, що забезпечує синергію влади, бізнесу, науки та громадянського суспільства. Охарактеризовано процес «підприємницького відкриття» як процедурний інститут, що дозволяє громаді ідентифікувати унікальні конкурентні переваги та сформувати партнерські відносини між усіма зацікавленими сторонами. Виявлено, що ефективному впровадженню смарт спеціалізації в систему публічного управління розвитком територіальних громад, перешкоджають певні бар’єри, зокрема: малі територіальні громади мають низьку інституційну спроможність, дефіцит кваліфікованих кадрів для управління інноваціями та інерційність управ- лінських процесів, що зумовлено впливом війни. В дослідженні наведено уточнення ролі цифрових інструментів моніторингу, що слугують сучасним елементом інституційного дизайну публічного управління
ВПЛИВ ІНФОРМАЦІЙНО-КОМУНІКАЦІЙНИХ ІНСТРУМЕНТІВ НА ФОРМУВАННЯ ЦИФРОВОЇ ЕТИКИ ЯК СКЛАДОВОЇ ОРГАНІЗАЦІЙНОЇ КУЛЬТУРИ В УПРАВЛІННІ ПЕРСОНАЛОМ
Метою цього дослідження є вивчення можливостей електронних сервісів для ділових комунікацій, аналіз їх впливу на зміни організаційної культури та формування цифрової культури як особливого активу в командній роботі, огляд практик та визначення потенційних підходів до локального регулювання норм цифрової культури. Досліджено функції та умови використання основних діджітал-інструментів ділових комунікацій, їх характеристики, преваги в порівнянні з людським аспектом спілкування. Особливу увагу приділено формуванню цифрової культури в алгоритмі розвитку комунікації та взаємодії на основі діджиталізації. Визначено, що встановлення правил та норм комунікацій є складовими професійно-ділової та інформаційно-комунікаційної цифрової культури і означає просування цифрової етики та цифрового етикету на організаційному рівні. Основні рекомендації охоплюють запровадження правил цифрової етики на рівні організації, що розглядається як поєднання загальних норм організаційної культури, закріплених у локальних нормативно-правових актах, з вимогами спеціальних регламентів, спрямованих на врегулювання окремих аспектів саме цифрової взаємодії. До аспектів цифрової взаємодії, що потребують організаційного регламентування, можна віднести: захист персональних даних та недоторканності приватного життя, дотримання авторського права та суміжних прав, боротьбу з дезінформацією та фейковими новинами, запобігання кібератакам та іншим формам агресії в цифровому просторі, дотримання правових норм, пов’язаних з діджитал-комунікаціями, юридичну відповідальність за дії в цифровому середовищі. Правила цифрового етикету доцільно окреслити як базові (загальні принципи), так і такі, що описують окремо технічний, адміністративний та емоційний рівні. Подальших досліджень потребують питання структурування локальних нормативно-правових актів, спрямованих на врегулювання низки аспектів цифрової етики організацій
БІБЛІОМЕТРИЧНИЙ АНАЛІЗ НАУКОВИХ ПУБЛІКАЦІЙ У СФЕРІ МАРКЕТИНГОВИХ КОМУНІКАЦІЙ ОРГАНІВ ПУБЛІЧНОЇ ВЛАДИ
У статті здійснено бібліометричний аналіз наукових публікацій у базі даних Scopus у сфері маркетингових комунікацій органів публічної влади. У межах дослідження проаналізовано наукові публікації з теми маркетингових комунікацій органів публічної влади за період 2000-2025 рр. За результатами пошукового запиту в базі Scopus було виявлено 775 документів, опублікованих у 72 журналах, що склали емпіричну основу бібліометричного аналізу. Для формування репрезентативної вибірки було виокремлено дві групи ключових термінів, що відображають комунікаційно-маркетинговий та інституційний виміри дослідження. Перша група (marketing communications, public marketing, government communication, public communication) дозволила ідентифікувати публікації щодо інструментів і стратегій комунікацій органів влади з цільовими аудиторіями. Друга група (public authorities, public administration, local government) забезпечила відбір джерел, пов’язаних із діяльністю органів публічної влади на різних рівнях управління. У результаті аналізу визначено динаміку публікаційної активності, ключові напрями досліджень та сучасні наукові тренди у сфері маркетингових комунікацій органів публічної влади. За результатами аналізу визначені п’ять найпродуктивніших журналів за кількістю публікацій. У межах бібліометричного аналізу виокремлено п’ять тематичних кластерів, кожен із яких відображає окремий напрям наукових досліджень у сфері маркетингових комунікацій органів публічної влади. Аналіз комунікаційних кампаній органів публічної влади в умовах військової агресії дозволив виокремити низку ключових системних проблем, що знижують ефективність маркетингових комунікацій і ускладнюють взаємодію влади з громадськістю. Результати досліджень підтвердили необхідність вдосконалення маркетингових комунікацій органів публічної влади. З огляду на виклики, з якими стикаються органи публічної влади у сфері маркетингових комунікацій під час військової агресії, запропоновано розробити та впровадити комплексну стратегію підвищення ефективності комунікацій та інформаційної готовності.
ПРОТОКОЛ КЕРУВАННЯ ЗАХИЩЕНИМИ ТРАНЗАКЦІЯМИ У БЛОКЧЕЙН-МЕРЕЖІ З РИЗИК-ОРІЄНТОВАНИМ ДОПУСКОМ
У роботі запропоновано протокол керування захищеними транзакціями у блокчейн-мережі з ризик-орієнтованим допуском, який забезпечує адаптивну передконсенсусну обробку без модифікації базового механізму консенсусу. Протокол спирається на позаланцюговий сервіс оцінювання ризику, що для кожної транзакції формує озна- ковий профіль, обчислює ризик-оцінку нейромережевим модулем трансформерного типу для табличних ознак та оцінює невизначеність прогнозу. Ризик-оцінка та невизначеність перетворюються політикою зонування на зони White, Gray і Black з формуванням протокольної директиви, яка визначає режим обробки, пріоритет, правила допуску і аудит. Введено три режими: STD як стандартна перевірка, ENH як посилена перевірка з додатковими процедурами контролю, QUAR як карантинна обробка з обмеженням допуску та журналюванням. Експериментальну перевірку виконано на розміченій частині графового набору транзакцій, у якому після вилучення нерозмічених прикладів використано 46 564 транзакції з профілем із 188 ознак та розбиттям на тренувальну, валідаційну і тестову підвибірки; дисбаланс класів враховано ваговою корекцією позитивного класу. На тесті досягнуто ROC-AUC 0.9207 та AUPRC 0.7588, що підтверджує придатність ризик-оцінки для протокольного керування. Налаштовані пороги зонування сформували розподіл потоку 0.6845 у White, 0.2929 у Gray і 0.0226 у Black, забезпечивши високу селективність карантину з Precision 0.9655 та ескалацію ризикових транзакцій на підвищений контроль із Recall 0.8596 для Gray та Black. Мікробенчмарк у пакетному виконанні B=256 показав середні затримки 0.0778 мс для STD, 0.5215 мс для ENH і 0.5815 мс для QUAR, що робить суцільну посилену перевірку ресурсоємною. За фактичних часток зон середня нормована вартість передконсенсусної обробки становить 2.816 на транзакцію, а економія порівняно з політикою суцільної ENH сягає 57.98%, зберігаючи контроль ризикового потоку без втручання у консенсус
РОЗВИТОК МОВИ ПРОГРАМУВАННЯ КЕРУЮЧИХ ПРИСТРОЇВ ПАРАЛЕЛЬНОЇ ДІЇ
У роботі проведено дослідження сучасних тенденцій розвитку елементів інформаційної технології паралельного логічного керування (ІТПЛК), показано, що розробка систем керування технологічним обладнанням на її базі є перспективною не тільки для об’єктів критичного застосування, а і для більш масового промислового обладнання. Така можливість ґрунтується на відсутності залежності кількості контрольованих входів і керованих виходів від швидкодії контролера та можливості реалізації автоматизованого створення керуючих програм неспеціалістом в області програмування і на спрощених мовах. Важливим кроком у напрямку більш масового застосування ІТПЛК слід уважати застосування принципово нового підходу до побудови керуючих автоматів паралельної дії – принципу модульності. Враховуючи, що за останній час розвиток ІТПЛК включав в основному зміни в структурній організації логічних керуючих автоматів паралельної дії, визначено перспективи і підходи реалізації технологічного візуального програмування (Technological Visual Programming – TVP) на базі модульного керуючого автомата паралельної дії, показано, що ця технологія дозволяє у повній мірі розкрити усі переваги паралельного логічного керування технологічним обладнанням. Запропоновано концепцію реалізації перспективної мови програмування керуючих пристроїв паралельної дії, що отримала назву TVPL. Показано, що ця мова, на відміну від мови програмування класичних паралельних керуючих структур ЯПЛК-М, враховує усі особливості архітектурної організації сучасних керуючих автоматів і контролерів паралельної дії на базі ПЛІС і у повній мірі дозволяє розкрити переваги TVP-технології програ- мування. Таким чином сформовано розуміння і підходи до реалізації комплексу технічних засобів і програмного забезпечення ПЛІС-контролерів паралельної дії на базі МЛКА ПД у рамках сучасного розуміння інформаційної технології паралельного логічного керування
НЕЙРОМЕРЕЖЕВІ МЕТОДИ ПРОГНОЗУВАННЯ ІНТЕНСИВНОСТІ ДОРОЖНЬОГО РУХУ
Робота присвячена вирішенню задачі короткострокового прогнозування інтенсивності транспортних потоків з використанням сучасних архітектур штучних нейронних мереж, таких як SimpleRNN, LSTM, GRU та 1D-CNN. Вихідні дані для досліджень представлені у вигляді одновимірних часових рядів, що містять інформацію про кількість транспортних засобів на окремих перехрестях в різні моменти часу. Точність прогнозу таких рядів є важливою для задач адаптивного керування світлофорними об’єктами, планування режимів руху та оцінювання навантаження на дорожню інфраструктуру. Поширені методи прогнозування часових рядів зазвичай базуються на статистичних моделях, які можуть бути недостатньо точними для опису нелінійної динаміки трафіку та вираженої добової й тижневої сезонності. Окремою проблемою є коректне врахування циклічних часових ознак (година доби, день тижня), для яких при звичайному аналізі часових рядів виникає розрив на межі циклу. Запропонований підхід передбачає використання попередньої обробки даних, зокрема очищення від аномальних викидів та застосування тригонометричного кодування часових ознак (Cyclical Feature Encoding). Це дозволяє нейронним мережам коректно інтерпретувати добову та тижневу сезонність, зберігаючи безперервність часового циклу. В ході дослідження проведені обчислювальні експерименти при різних горизонтах прогнозування (1-12 годин) з використанням реальних вихідних даних, що дозволило оцінити ефективність запропонованого підходу при короткостроковому прогнозуванні. Результати проведеного порівняльного аналізу демонструють зменшення помилки прогнозування (MAPE) порівняно з традиційними методами. Встановлено, що запропонована модель на основі архітектури одновимірної згортки (1D-CNN) демонструє найменший час навчання, тоді як LSTM та GRU забезпечують найвищу точність прогнозування. Отримані результати можуть бути використані при розробці адаптивних систем керування світлофорними об’єктами в рамках концепції «розумного міста»
ФОРМАЛІЗАЦІЯ ПРОЦЕСУ РЕКРУТИНГУ ЯК БАГАТОКРИТЕРІАЛЬНОЇ ЗАДАЧІ ОПТИМІЗАЦІЇ З ВИКОРИСТАННЯМ МЕТОДІВ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
У роботі здійснено формалізацію процесу рекрутингу як багатокритеріальної задачі оптимізації з використанням методів штучного інтелекту та великих мовних моделей (ВММ) для аналізу резюме. Запропоновано математичну модель відбору кандидатів, яка передбачає перетворення неструктурованого текстового опису у структурований вектор ознак з подальшим обчисленням інтегрального показника корисності. Особлива увага приділена побудові цільової функції, що враховує вагові коефіцієнти критеріїв, їхню взаємодію, систему порогових обмежень та штрафний механізм для критично важливих вимог вакансії. Модель дозволяє здійснювати ранжування кандидатів на основі формалізованих показників компетентності, релевантного досвіду, результатів тестування та економічних параметрів. Для перевірки працездатності підходу проведено експериментальну апробацію на умовному наборі даних, сформованому на основі семантичного аналізу резюме. Застосовано процедуру нормалізації критеріїв та розраховано інтегральні значення функції корисності. Отримані результати продемонстрували адаптивність моделі до зміни вагових коефіцієнтів і параметрів обмежень, а також можливість формування прозорого та обґрунтованого рейтингу кандидатів. Наукова новизна полягає у поєднанні ВММ-аналізу резюме з формалізованою багатокритеріальною оптимізаційною моделлю прийняття рішення, розширенні класичної адитивної схеми шляхом урахування взаємодії критеріїв та інтеграції штрафного механізму для моделювання кадрових політик компанії. Практичне значення результатів полягає у можливості впровадження запропонованої моделі в інтелектуальні системи рекрутингу з метою підвищення об’єктивності, прозорості та ефективності процесу відбору персоналу
ІНФОРМАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ ЕЛЕКТРОННИХ ПЛАТІЖНИХ СИСТЕМ У КОНТЕКСТІ РОЗВИТКУ ЦИФРОВОЇ ДЕРЖАВИ
У статті досліджуються сучасні інформаційні технології електронних платіжних систем у контексті розвитку цифрової держави. Розглянуто архітектуру платіжних систем на двох рівнях: процедурному – авторизація трансакції, кліринг, розрахунок; та алгоритмічному – алгоритми маршрутизації трансакцій, пріоритизації платежів, балансування навантаження та виявлення аномалій. Проаналізовано стандарти обміну фінансовими повідомленнями, зокрема ISO 20022, система передачі інформації SWIFT, а також використання уніфікованих структур даних XML-формату для автоматизації та забезпечення сумісності систем. Розглянуто роль технологій ML, GenAI. Окремо висвітлено механізми безпеки та контролю, включно з багатофакторною автентифікацією, токенізацією, криптографічним захистом, антифрод-системами та системами моніторингу в реальному часі. Проаналізовано значення фінансових даних у формуванні трансакційних (інформаційних) потоків, які становлять основу аналітичних процесів, прогнозування та контролю. Наведено приклад Open Banking безпечного обміну даними між банками та фінтех компаніями через API. Окрему увагу приділено розвитку національної платіжної екосистеми, модернізації міжбанківських розрахунків, інтеграції державних цифрових сервісів і впровадженню миттєвих платежів. Підкреслено ключову роль ІТ для ефективного функціонування електронних систем у цифровій економіці. Узагальнено, що подальший розвиток платіжних технологій, цифрових валют центральних банків і децентралізованих фінансових рішень визначає перспективи становлення глобального інформаційного платіжного середовища
ОПТИМІЗАЦІЯ ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНИХ СИСТЕМ ОБСЛУГОВУВАННЯ КЛІЄНТІВ НА БАЗІ ВЕЛИКИХ МОВНИХ МОДЕЛЕЙ
У статті здійснено комплексний аналіз проблематики та перспектив оптимізації інтелектуальних систем обслуговування клієнтів (Intelligent Customer Service Systems) в умовах стрімкої цифровізації бізнес-процесів. Розглянуто сучасні виклики, що постають перед діалоговими системами на прикладі платформи Alibaba Xiaomi, зокрема обмеження у семантичній інтерпретації контексту, обробці неструктурованих запитів «довгого хвоста» та підтримці природності комунікації. Проаналізовано вплив цих факторів на ключові показники ефективності, такі як час відгуку, точність відповідей та рівень задоволеності користувачів. У роботі запропоновано та обґрунтовано трирівневу стратегію вдосконалення архітектури інтелектуального сервісу з використанням передових можливостей великих мовних моделей. Перший рівень передбачає оптимізацію механізмів управління контекстом на базі архітектури Transformer. Другий рівень фокусується на реалізації повноцінної мультимодальної взаємодії. Описано підходи до інтеграції гетерогенних потоків даних (голос, зображення, текст) у єдиний векторний простір за допомогою моделей на кшталт CLIP, що забезпечує синергетичну обробку візуальних та вербальних запитів у реальному часі. Третій рівень модернізації присвячено розробці адаптивного модуля сентимент-аналізу. Розглянуто застосування алгоритмів глибокого навчання (зокрема, донавчання моделей RoBERTa) для розпізнавання складних емоційних конструктів, таких як сарказм, іронія чи приховане невдоволення. Запропоновано механізм динамічного коригування тональності відповідей та стратегій розв’язання проблем залежно від емоційного стану клієнта. Окрему увагу в статті приділено майбутнім трендам розвитку галузі, зокрема глибокій інтеграції генеративних моделей із графами знань (Knowledge Graphs). Обґрунтовано, що таке поєднання дозволить підвищити фактологічну точність відповідей, забезпечити можливість логічного виведення та мінімізувати ризики «галюцинацій» нейромереж у критично важливих сферах, таких як медицина, фінанси та освіта. На основі проведеного моделювання та аналізу прогнозних даних (2022–2025 рр.) доведено, що імплементація запропонованих рішень здатна підвищити точність контекстуального розуміння та загальний рівень задоволеності користувачів на 2–6%, що підтверджує практичну цінність дослідження для подальшого розвитку екосистем цифрового обслуговування
АРХІТЕКТУРА ІНФОРМАЦІЙНОЇ ТЕХНОЛОГІЇ РЕАЛІЗАЦІЇ СИСТЕМИ АВТОНОМНОЇ АДАПТИВНОЇ ГЕНЕРАЦІЇ КОНТЕНТУ НА ОСНОВІ МЕТОДІВ МАШИННОГО НАВЧАННЯ
У статті розглядається архітектура інформаційної технології реалізації системи автономної адаптивної генерації контенту на основі методів машинного навчання. Основна проблема полягає у забезпеченні ефективного динамічного підбору контенту відповідно до поведінки користувача, що є важливим для інформаційних систем, комп’ютерних ігор та онлайн-платформ. Для вирішення цієї проблеми запропоновано модульну архітектуру, яка включає: модуль збору даних для отримання та попередньої обробки інформації про користувачів, аналітичний модуль для прогнозування реакції користувача за допомогою моделей LSTM та нейромережевих агентів, модуль генерації контенту на основі генеративних змагальних мереж (GAN) та модуль управління, що реалізує оптимізацію стратегії взаємодії користувача через методи підкріплювального навчання (RL). У роботі детально описано алгоритм функціонування системи, що забезпечує повний цикл автономної адаптації: збір даних, прогнозування, генерація контенту, оцінка реакції користувача, оновлення параметрів моделей. Було виконано навчання, результати якого показали поступове зменшення функції втрат (MSE). Проведено порівняльний аналіз повної системи LSTM + GAN + RL з базовими моделями (LSTM без генератора, GAN без RL). Порівняльні показники свідчать про суттєве зниження середньоквадратичної помилки, підвищення точності прогнозування та збільшення залученості користувача, що підтверджує ефективність запропонованої модульної архітектури. Робота демонструє практичну застосовність автономної адаптивної генерації контенту для інформаційних систем, онлайн-платформ та комп’ютерних ігор, а також відкриває перспективи для подальшого вдосконалення генеративних та адаптивних алгоритмів у поєднанні з багатокритеріальним підкріплювальним навчанням
ІНФОРМАЦІЙНА ТЕХНОЛОГІЯ ВИЗНАЧЕННЯ ТЕПЛОВИХ ЗМІН УРБАНІЗОВАНИХ ТЕРИТОРІЙ НА ОСНОВІ МАШИННОГО НАВЧАННЯ ТА СУПУТНИКОВИХ ДАНИХ
У статті розроблено інформаційну технологію визначення теплових змін урбанізованих територій на основі використання супутникових даних та методів машинного навчання. Запропонований підхід поєднує регресійне визначення температури земної поверхні із застосуванням ансамблевого алгоритму (Random Forest) та алгоритмом ізольованого лісу (Isolation Forest) для автоматизованого виявлення й картографування теплових аномалій. В якості вхідних даних використано мультиспектральні знімки супутникових місій Landsat 8, Landsat 9 та Sentinel-2 за період 2020–2024 рр., на основі яких сформовано багатовимірний набір спектральних, текстурних і морфологічних ознак. Особливо актуальним цей підхід є для зон, що зазнають значних антропогенних та природних змін. Так, прикладом є території міста Нікополь та прилеглої акваторії колишнього Каховського водосховища, які зазнали суттєвих змін після руйнування греблі Каховської ГЕС у 2023 році. Зникнення водного дзеркала перетворило охолоджувальні водні об’єкти на сухі відкриті ґрунти, що вплинуло на відбивну здатність поверхні та накопичення тепла. Це створило умови для аномального перегріву та посилило ефект міського теплового острова, що було підтверджено експериментальними дослідженнями. Кількісні метрики показали високу точність запропонованого підходу, а саме значення RMSE = 2,12 °C, MAE = 1,63 °C та R² = 0,89, що свідчить про високу точність відтворення температурних зон. Встановлено зростання площі теплових аномалій з 15–30 % у 2020–2021 рр. до 85–90 % у 2024 р., що свідчить про збільшення частки аномальних пікселів та зміну просторового розподілу аномальних значень температури земної поверхні в межах досліджуваної території. Наукова новизна полягає у вдосконалені підходу визначення теплових змін урбанізованих територій на основі супутникових даних, який, на відміну від існуючих підходів, що обмежуються або регресійним моделюванням температури земної поверхні, або окремою класифікацією зон міського теплового острова, передбачає використання ансамблевого нелійного регресійного визначення аномалій з безнаглядним алгоритмом ізольованого лісу (Isolation Forest) для автоматизованого виявлення та картографування аномальних температурних ділянок
ПРОЄКТУВАННЯ СИСТЕМИ АВТОМАТИЗОВАНОГО МОНІТОРИНГУ ЛІСОВИХ РЕСУРСІВ
В статті наведено результати наукового дослідження, спрямованого на розв’язання актуальної проблеми цифровізації лісового господарства в умовах глобальних екологічних та антропогенних викликів. У ході досліджен- ня було проведено критичний огляд ринку існуючого програмного забезпечення, що дозволило ідентифікувати фун- даментальні недоліки сучасних систем. Зокрема, обмежену інтеграцію даних з різних джерел та недостатні аналітичні можливості. На основі аналізу сучасних методів одержання інформації про навколишнє середовище (дистанційне зондування, геоінформаційні системи, LiDAR) та дослідження особливостей лісових ресурсів було розроблено концептуальні вимоги до спеціалізованого програмного забезпечення та спроєктовано багатофунк- ціональну вебплатформу для автоматизованого моніторингу і поглибленого аналізу лісових ресурсів. Створено архітектуру, яка забезпечує об’єднання методів дистанційного зондування Землі, технологій лазерного скануван- ня та класичної лісової таксації в межах єдиної ГІС-інфраструктури. Розроблена платформа реалізує комплек- сний підхід, поєднуючи в собі модулі інтерактивного картографування, точного кількісного та якісного обліку біоресурсів, а також інноваційну систему моніторингу розташування лісогосподарської техніки в реальному часі. Особливу увагу приділено функціоналу управління завданнями, що дозволяє автоматизувати призначення робіт та контроль їх виконання з прив’язкою до конкретних географічних координат. Запропонована вебплатформа є ефективним інструментом для переходу до моделі сталого лісокористування, забезпечуючи надійний механізм протидії деградації лісів, моніторинг наслідків кліматичних змін та загальну цифрову трансформацію виробни- чих процесів у лісовій галузі. Отримані результати можуть бути використані при створенні загальнодержавних систем екологічного моніторингу та побудові динамічних цифрових двійників лісових масивів
ІТЕРАТИВНА ФОРМАЛІЗАЦІЯ ЕКСПЕРТНИХ ЗНАНЬ У СИСТЕМНІ ІНСТРУКЦІЇ ВЕЛИКИХ МОВНИХ МОДЕЛЕЙ
Стаття присвячена розв'язанню проблеми деградації логічного виводу великих мовних моделей (LLM) при семантичному аналізі великих документів. Дослідження фокусується на розробці фреймворку ітеративної формалізації неявних експертних знань (tacit knowledge) у системні інструкції для автоматизації аудиту планів розвитку громад на відповідність стандартам гендерно-чутливого відновлення. Методологія. Застосовано підхід багаторівневого логічного виводу («Оркестратор–Виконавець») на базі моделей класу gemini-2.5-flash. Математична модель системи представлена кортежем операторів, що включає Ініціалізатор-екстрактор для реверс-інжинірингу експертного мислення, Виконавця, QA-Аудитора для детекції галюцинацій, Суддю та Тренера, який формує пояснювальну модель помилок. Оптимізацію реалізовано як ітеративний цикл із механізмом Human-in-the-loop (HITL) для запобігання семантичному дрейфу та втраті фахової термінології. Для усунення анахронізмів впроваджено механізм семантичного контролю версій, що адаптує критерії аналізу до історичного контексту документа. Результати. Верифікацію проведено шляхом «сліпого тестування» на стратегічних планах 15 територіальних громад. Результати підтвердили високу узагальнювальну здатність оптимізованого промпту, забезпечивши рівень валідації, наближений до професійної людської оцінки за шкалою 0–10 балів. Використання архітектури «Оркестратор-Виконавець» дозволило суттєво знизити операційні витрати зі збереженням точності екстракції фактів. Новизна полягає у переосмисленні дистиляції знань як процесу «кристалізації» експертних евристик у семантичний простір системних промптів без донавчання нейромережі. Практична значущість реалізована в межах проєкту «GenPlan», де інструментарій забезпечує скринінг стратегічної документації для гендерно-чутливого планування відновлення громад
ПЕРЕСЛІДУВАННЯ ВТІКАЧА ЗА УМОВИ ЙОГО БРАХІСТОХРОННОГО РУХУ У ПЛОСКОМУ ВЕКТОРНОМУ ПОЛІ
Розв’язано актуальну задачу дослідження процесу переслідування втікача, який здійснює втечу за брахіс- тохронною траєкторією у плоскому векторному полі. Брахістохронна траєкторія втікача визначалась за допомогою варіаційних методів, виходячи з критерію мінімуму часу, витраченого на переміщення між стартовою і фінішною точками. Крім того, оптимальність вибору фінішної точки розглядалась в сенсі максимального переміщення втікача по горизонталі в напрямку «лінії життя». Припускалося, що переслідувач в кожен момент часу намагається рухатися по миттєвій лінії, яка візуально з’єднує дві поточні точки (його і втікача) на горизонтальній площині, тобто переслідувач під час переслідування «тримає курс на втікача». Мета втікача – просунутися якомога далі в напрямку «лінії життя» до моменту його перехоплення переслідувачем, обираючи оптимальну фінішну точку на «лінії життя». В свою чергу, переслідувач намагається наздогнати втікача до того, як той встигне досягти певної точки, яка знаходиться на «лінії життя». Для дослідження процесу переслідування була побудована математична модель у вигляді системи чотирьох диференціальних рівнянь першого порядку. Розроблено метод числового розв’язання отриманої системи рівнянь, який дозволив визначити рівняння оптимальної траєкторії втечі. На основі числового аналізу з’ясовано вплив параметрів процесу переслідування на форму кривих переслідування і втечі. Встановлено залежність зміни горизонтального переміщення втікача в сторону «лінії життя» до моменту його захоплення в залежності від вибору фінішної точки на «лінії життя». Показано, що ця залежність має чітко виражений локальний максимум, який свідчить про існування певної фінішної точки на «лінії життя», яка забезпечує втікачу можливість досягти максимального просування по горизонталі в бік «лінії життя» до моменту перехоплення.
ДОСЛІДЖЕННЯ ВПЛИВУ АУГМЕНТАЦІЇ ЗОБРАЖЕНЬ НА ТОЧНІСТЬ НЕЙРОМЕРЕЖЕВОЇ КЛАСИФІКАЦІЇ ТЕКСТИЛЬНИХ ВІДХОДІВ
У роботі досліджено вплив аугментації зображень на якість нейромережевої класифікації текстильних матеріалів за мікрозображеннями для задач автоматизованого сортування текстильних відходів за складом волокна. Вихідні дані отримано з відкритого набору «Fabric Fiber Composition Micro Image Dataset», сформованого авторами та оприлюдненого на платформі Kaggle; вибірка містить 756 мікрозображень трьох класів («30 – 50», «50 – 70», «70 – 100») із близьким до рівномірного розподілом. Експеримент виконано за фіксованим протоколом поділу даних із виділенням незалежної тестової множини 50% та навчальної та валідаційної частин 40%/10%. Як базову модель застосовано компактний класифікатор на основі MobileNetV2 з попереднім навчанням на ImageNet у режимі замороженого екстрактора ознак і класифікаційної голови, навчання проводили протягом 3 епох за незмінних гіперпараметрів. Порівняно п’ять типів аугментації (горизонтальне віддзеркалення, поворот, масштабування, зміна контрасту, зсув) із базовим варіантом без аугментації; якість оцінювали за accuracy та macro-Precision, macro-Recall, macro-F1 на валідаційній і тестовій множинах, а також за показниками по кожному класу та різницею ΔF1 відносно базового варіанта. На тесті найкращий інтегральний результат показало масштабування: macro-F1=0.7968 проти 0.7814 без аугментації (приріст близько 0.015), тоді як на валідації максимальний macro-F1 забезпечила зміна контрасту (0.7842). Клас-специфічний аналіз виявив неоднорідність ефектів: для класу «30 – 50» масштабування дало ΔF1=+0.067, тоді як для класу «70 – 100» поворот і масштабування знижували якість (ΔF1=-0.025 та -0.023 відповідно). Стабільність висновків підтверджено повторними запусками: для масштабування test macro-F1=0.8047±0.0052. Отримані результати обґрунтовують доцільність підбору аугментацій з урахуванням балансу якості між класами та перевірки відтворюваності на незалежній тестовій множині
ІНТЕЛЕКТУАЛЬНЕ ПЛАНУВАННЯ РУХУ КОЛАБОРАТИВНОГО МОБІЛЬНОГО РОБОТА В ДИНАМІЧНОМУ СЕРЕДОВИЩІ НА ОСНОВІ VFH+ ТА СЕМАНТИЧНОЇ ОБРОБКИ LIDAR ТА ВІДЕОДАНИХ
У статті представлено результати дослідження, спрямованого на розроблення та обґрунтування методу інтелектуального планування руху колаборативного мобільного робота в динамічному середовищі на основі алгоритму VFH+ із семантичним зважуванням даних LiDAR та відеокамери. Метою роботи є підвищення безпечності, передбачуваності та адаптивності руху мобільної роботизованої платформи за наявності статичних і динамічних перешкод шляхом інтеграції геометричної інформації про оточення з контекстною оцінкою ризику. Об’єктом дослідження є процес планування та реалізації траєкторії переміщення колаборативного мобільного робота в структурованому робочому просторі з елементами динаміки, характерними для HRC- сценаріїв. Предмет дослідження становлять математичні моделі та алгоритмічні процедури формування керуючих впливів на основі полярної гістограми перешкод, доповненої семантичною оцінкою небезпеки об’єктів, що виявляються засобами комп’ютерного зору. У роботі застосовано кінематичну модель диференціального приводу, метод побудови полярної сітки перешкод за даними LiDAR, формування та згладжування гістограми VFH+, бінаризацію секторів і виділення допустимих напрямків руху, а також багатокритеріальний вибір оптимального сектора з урахуванням цілеспрямованості, плавності та рівня ризику. Для врахування контексту взаємодії з людиною та іншими об’єктами введено семантичний множник, який модифікує первинну гістограму відповідно до результатів відеодетекції. Чисельне моделювання реалізовано в середовищі Python із дискретною інтеграцією рівнянь руху, урахуванням сенсорного шуму та поєднанням локального VFH+ з глобальними орієнтирами маршруту, отриманими за алгоритмом A*. Наукова новизна полягає у формуванні інтегрованої моделі, що поєднує геометричну щільність перешкод у полярному просторі із семантичним зважуванням ризику, забезпечуючи адаптивну зміну структури заборонених і вільних секторів залежно від типу та поведінки об’єктів. Запропоновано механізм адаптації порогів бінаризації та вагових коефіцієнтів критерію вибору напрямку при виявленні ознак застрягання, що підвищує стійкість алгоритму у вузьких проходах. Результати modeling підтверджують досягнення цільової точки без втрати стабільності та з дотриманням безпечних обмежень швидкості й мінімальної дистанції до перешкод, що свідчить про ефективність поєднання VFH+ із семантичною обробкою LiDAR та відеоданих для HRC-середовищ
МУЛЬТИАГЕНТНІ СИСТЕМИ ДЛЯ СИМУЛЯЦІЇ СКЛАДНИХ СОЦІАЛЬНИХ ВЗАЄМОДІЙ NPC
Статтю присвячено розробленню концептуальних засад побудови мультиагентних систем для симуляції складних соціальних взаємодій неігрових персонажів (NPC) у відеоіграх з відкритим світом. Актуальність дослідження зумовлена суперечністю між потребою збереження авторської наративної керованості та зростаючими вимогами до автономності й адаптивності поведінки NPC, здатних формувати індивідуальні цілі, афективні стани та довгострокові плани. Традиційні підходи, зокрема скриптові моделі, кінцеві автомати станів, дерева поведінки та утилітарні системи, обмежують можливість генерації емерджентних соціальних сценаріїв і не забезпечують повноцінної інтеграції індивідуальної агентної поведінки з квестовою структурою гри. Метою статті є розроблення концептуальної архітектури мультиагентної системи на базі великих мовних моделей та обґрунтування механізму трансформації індивідуальних планів NPC у структуровані квестові ланцюжки для гравця. У роботі проаналізовано ключові компоненти сучасних генеративних агентів – потік спостережень, ієрархічну пам’ять із механізмом рефлексії, модуль адаптивного планування дій і засоби забезпечення наративної когерентності. Обґрунтовано доцільність переходу від скриптових моделей поведінки, характерних для більшості комерційних ігор з відкритим світом, до автономних агентних архітектур, у межах яких кожен персонаж функціонує як самостійний соціальний агент. Запропоновано концептуальну модель перетворення індивідуальних планів NPC на квестові ланцюжки для гравця, що ґрунтується на аналізі конфліктів між цілями агентів, визначенні точок перетину їхніх намірів та генерації емерджентних наративних послідовностей. Механізм реалізовано у вигляді п’ятиетапного циклу, який охоплює генерацію планів, виявлення та класифікацію конфліктів, формування структури квесту на основі інтеграції ієрархічного планування та LLM-наративізації, а також зворотний зв’язок із оновленням стану ігрового світу. Окрему увагу приділено питанням масштабованості, аналізу обчислювальних витрат і збереженню наративної когерентності в умовах одночасної роботи множини автономних агентів. У результаті дослідження визначено ключові архітектурні принципи мультиагентної соціальної симуляції: модульність, масштабованість, когерентність і замкнений цикл взаємодії «NPC – світ – гравець». Отримані результати формують теоретичне підґрунтя для створення ігрових систем із емерджентною наративною динамікою та підвищеним рівнем поведінкового реалізму.
ОПТИМІЗАЦІЯ 3D МОДЕЛЕЙ ДЛЯ ВИКОРИСТАННЯ В AR СЕРЕДОВИЩІ
У статті здійснено комплексний теоретичний аналіз сучасних підходів до оптимізації тривимірних моделей для використання в середовищі доповненої реальності Augmented Reality. Актуальність дослідження зумовлена стрімким розвитком AR-технологій у сферах освіти, промисловості, медицини, електронної комерції та цифрового маркетингу, що супроводжується зростанням вимог до продуктивності мобільних і веб-платформ. Однією з ключових проблем впровадження AR-рішень є забезпечення стабільної частоти кадрів і швидкого завантаження тривимірного контенту за умов обмежених обчислювальних ресурсів мобільних пристроїв. Метою дослідження є систематизація та узагальнення існуючих методів оптимізації 3D-моделей, спрямованих на зменшення полігональності, скорочення обсягу текстурних даних, підвищення ефективності рендерингу та забезпечення сумісності з сучасними AR-платформами. У роботі проаналізовано алгоритми децимації сітки, ретопології, застосування рівнів деталізації (Level of Detail, LOD), методи запікання текстур і нормалей, використання текстурних атласів, стиснення графічних даних та технології відсікання невидимих об’єктів. Окрему увагу приділено інструментальним засобам оптимізації, зокрема програмним середовищам Blender, MeshLab, Simplygon та рушіям Unity і WebAR. У результаті дослідження встановлено, що ефективна оптимізація 3D-моделей передбачає комплексне поєднання геометричних, текстурних та алгоритмічних методів, що дозволяє істотно зменшити розмір моделей без суттєвої втрати візуальної якості. Доведено, що застосування багаторівневої структури представлення об’єктів і адаптивних механізмів рендерингу забезпечує підвищення продуктивності AR-додатків, скорочення часу завантаження та стабілізацію частоти кадрів. Отримані результати можуть бути використані при розробленні високопродуктивних AR-систем у межах сучасних інформаційних технологій
АЛГОРИТМІЧНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ МЕТОДІВ ТА АРХІТЕКТУРНЕ ПРОЄКТУВАННЯ ПРОГРАМНОЇ СИСТЕМИ ДЛЯ ОЦІНЮВАННЯ ПОСТКВАНТОВИХ КРИПТОГРАФІЧНИХ АЛГОРИТМІВ
Ця робота присвячена вирішенню актуальної науково-практичної задачі, що полягає у розробленні алгоритмічного забезпечення методів та проєктуванні деяких компонентів архітектури програмної системи для оцінювання постквантових криптографічних алгоритмів. Обґрунтовано, що стрімкий розвиток квантових обчислень та теоретична спроможність алгоритму Шора зламувати сучасні асиметричні алгоритми (RSA, ECC) за поліноміальний час створюють критичну загрозу для глобальної цифрової безпеки. У роботі проаналізовано процес стандартизації постквантової криптографії (PQC), ініційований NIST США, та виокремлено ключові математичні підходи (ґратки, коди, хеш-функції), що лежать в основі нових стандартів FIPS 203, 204 та 205. Виявлено основну проблему переходу на PQC – різноманітність характеристик алгоритмів (розміри ключів, час виконання, використання пам'яті), що унеможливлює існування єдиного універсального рішення та створює проблему вибору для конкретних сценаріїв використання, таких як інтернет речей або високонавантажені серверні системи. Метою дослідження є розроблення алгоритмічного забезпечення, яке включає математичну модель оцінювання та проєктування компонентів архітектури програмної системи для автоматизованого тестування PQC- алгоритмів у конкретних середовищах виконання. У ході дослідження розроблено математичну модель багатокритеріального вибору, яка ґрунтується на методах лінійної та інверсної нормалізації метрик і адитивної згортки критеріїв. Модель дозволяє враховувати сукупність факторів: криптографічну стійкість, швидкодію операцій (генерація ключів, інкапсуляція, підпис), просторову ефективність, надійність (ймовірність помилки розшифрування) та стійкість до атак побічними каналами. Також, результатом роботи є компоненти модульної архітектури програмного забезпечення, представлені за допомогою UML-діаграм класів, послідовності та блок-схеми алгоритму. Описано функціонування ключових компонентів. Запропоновано підхід до адаптації оцінювання під специфічні прикладні сценарії шляхом налаштування вагових коефіцієнтів метрик. Практична цінність результатів полягає у можливості ранжування криптографічних примітивів для вибору оптимального алгоритму, що відповідає обмеженням цільової апаратно-програмної платформи. У подальшому рекомендується зосередити розвиток дослідження на програмній реалізації на основі запропонованих компонентів архітектури та апробацію на цільових сценаріях.
ГІБРИДНА МОДЕЛЬ ІНТЕГРАЛЬНОЇ ОЦІНКИ УСПІШНОСТІ АВІАДИСПЕТЧЕРІВ НА ТРЕНАЖЕРАХ ІЗ ВИКОРИСТАННЯМ ТЕХНОЛОГІЙ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
Дане дослідження спрямоване на розробку гібридної моделі оцінювання успішності авіадиспетчерів під час відпрацювання аварійних сценаріїв, інтегруючи компетентнісний підхід ICAO (CBTA) з технологіями штучного інтелекту (ШІ). Застосовано логіко-алгоритмічну архітектуру для аналізу телеметрії диспетчерського тренажера і технології розпізнавання мови (NLP). Для агрегації об'єктивних машинних даних та суб'єктивних оцінок інструктора використано адаптивну нейрнечітку систему висновків (ANFIS) типу Сугено. Алгоритми машинного навчання (ML) застосовано для динамічного коригування штрафних індексів визначеної таксономії помилок. Застосування ANFIS дозволило математично нівелювати невизначеність людського фактора при виставленні балів. Впровадження методології пояснюваного ШІ на основі SHAP-аналізу забезпечує повну прозорість визначених автоматичним способом оцінок, формуючи наочні структуровані звіти для післятренажерного аналізу. Запропонована гібридна модель оцінки алгоритмізує спеціалізовану таксономію помилок авіадиспетчера за допомогою динамічного ML-зважування. На відміну від статичних моделей, застосований підхід дозволяє системі оцінювання безперервно адаптуватися до просторово-часової складності самої аварійної ситуації, можливостей устаткування робочого місця авіадиспетчера, діючих заборон і обмежень, умов розвитку загальної повітряної і метеорологічної обстановки в секторі відповідальності авіадиспетчера та суміжних секторах. Запропонована модель інтегральної оцінки успішності авіадиспетчерів на тренажерах мінімізує суб’єктивізм інструкторського контролю рівня професійної підготовки авіадиспетчерів та дозволяє генерувати індивідуалізовані траєкторії навчання для цільового усунення прогалин в навичках авіадиспетчерів. Синергія інструкторської компоненти оцінювання та цифрових даних тренажера через нейро-нечітке моделювання створює надійний механізм, що модернізує процеси тренажерного оцінювання згідно з сучасними стандартами ICAO та EASA для підвищення рівня безпеки польотів
УЗАГАЛЬНЕННЯ МЕТОДУ ОБРОБКИ РЕЗУЛЬТАТІВ ПОПАРНИХ ПОРІВНЯНЬ В ЗАДАЧАХ ГРУПОВОГО ВИБОРУ МЕРЕЖЕВИХ ПРИСТРОЇВ
У статті розглянуто проблему прийняття рішень при виборі мережевого обладнання в умовах багатокритеріального вибору та групової експертизи, де об’єктом дослідження є процес вибору мережевих пристроїв, а предметом ‒ математичні методи обробки та узгодження матриць попарних порівнянь. Метою роботи є розробка узагальненого методу обробки результатів попарних порівнянь, на основі методу послідовного порівняння, що дозволяє підвищити точність результатів експертизи шляхом корекції неузгоджених суджень та адаптивного врахування компетентностей кожного члена групи. Застосування запропонованого методу дозволяє здійснити обґрунтований вибір мережевих пристроїв, зокрема, маршрутизаторів і підвищити ефективність функціонування мереж. Розроблений метод базується на апараті методу попарних порівнянь, теорії матриць, ітеративних процедурах уточнення вагових коефіцієнтів порівнюваних об’єктів та агрегації індивідуальних оцінок експертів різного рівня компетентностей в групову оцінку методом зважених сум із використанням вагових коефіцієнтів компетентності експертів. У результаті дослідження сформовано систему критеріїв вибору маршрутизаторів, що охоплює функціональні, технічні та економічні аспекти, а також розроблено алгоритм, який включає етап ітераційної корекції узгодженості оцінок, що забезпечує точність результату при наявності суперечливих оцінок окремих експертів. Багатокритеріальна задача вибору маршрутизаторів розв’язується відомим методом переведення критерії у обмеження. Наукова новизна полягає у подальшому розвитку методів теорії прийняття групових рішень, що дозволяють коригувати вплив окремих експертів на групову оцінку залежно від рівня релевантності їхніх оцінок специфіці мережевої інфраструктури і підвищувати точність результату групової експертизи. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості їхнього використання для обґрунтованого вибору обладнання
ПІДХІД ДО ОПТИМІЗАЦІЇ СПОЖИВАННЯ ПАЛЬНОГО БПЛА
У статті запропоновано та теоретично обґрунтовано комплексний підхід до оптимізації споживання пального безпілотними літальними апаратами (БПЛА), який базується на інтеграції математичного моделювання енерговитрат, алгоритмічних методів оптимізації та аналізу траєкторій польоту у змінному середовищі. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю підвищення рівня автономності БПЛА шляхом раціонального використання обмежених енергоресурсів, що є критичним фактором для успішного виконання тривалих місій. Досліджено вплив конструктивних параметрів апарата, його аеродинамічних характеристик, маси корисного навантаження та мінливих зовнішніх факторів, таких як просторово-змінні вітрові навантаження, складний рельєф місцевості та наявність зон обмеженого доступу. Запропонована нелінійна багатокритеріальна модель дозволяє визначати енергетично оптимальні траєкторії та швидкісні режими польоту, що забезпечують мінімізацію витрат пального при збереженні необхідної точності виконання завдань і дотриманні заданих фізичних та просторових обмежень. Важливою особливістю розробленого підходу є використання принципу ковзного горизонту (Model Predictive Control – MPC), який забезпечує можливість оперативної адаптації траєкторії та режимів роботи БПЛА до змін навколишнього середовища в режимі реального часу. Також обґрунтовано доцільність використання висотного профілю маршруту як активного параметра керування для залучення енергетичного потенціалу атмосферних потоків. Проведене моделювання та аналіз свідчать, що впровадження розробленого підходу дозволяє знизити споживання пального на 10–25 % порівняно з традиційними методами планування, орієнтованими лише на мінімізацію часу або відстані. Практичне значення дослідження полягає у суттєвому підвищенні економічності та надійності функціонування БПЛА, що відкриває нові перспективи для їх ефективного застосування у військових, цивільних, аграрних та комерційних сферах
МОДЕЛЬ ЗНАНЬ ДЛЯ ВИЯВЛЕННЯ КОРЕЛЯЦІЙНИХ ЗАЛЕЖНОСТЕЙ У КОРПОРАТИВНИХ ОНТОЛОГІЧНИХ ГРАФАХ НА РІЗНОРІДНИХ ДАНИХ
У статті представлено модель знань для виявлення кореляційних залежностей у онтологічних системах (CLCO – Context-Linked Corporate Ontology), побудованих на різнорідних даних, зокрема, структурованому корпоративному графі економічних відносин та часово прив’язаному текстовому контексті. Основна наукова новизна роботи полягає в архітектурному розділенні структурного та контекстного шарів: граф економічних відносин залишається топологічно стабільним, а текстові дані виконують виключно роль часової та подієвої прив’язки без модифікації структури графа. Такий підхід дозволяє формалізувати корпоративні зв’язки як конкретні економічні ролі та створює умови для інтерпретації результатів. Модель знань формалізована як типізований атрибутований орієнтований граф, у якому виділяються вершини, що відповідають корпоративним суб’єктам і текстовим документам, та типізовані економічні відношення між компаніями (постачання, клієнтські зв’язки, партнерства, конкурентні відносини, контроль). Інтеграція різнорідних даних здійснюється через прив’язку текстового представлення подій до відповідних вузлів корпоративного графа. Типи економічних зв’язків при цьому зберігають рольову інтерпретацію і використовуються для опису контексту, що підвищує виразність моделі. Текстові новини агрегуються у часових інтервалах і прив’язуються до вузлів без зміни топології графа. Емпірична перевірка моделі проводилася на денних біржових даних (OHLCV) великих публічних компаній, що торгуються на NYSE та NASDAQ, із використанням ковзних часових вікон довжиною від 30 до 250 торгових днів. Цільова змінна формулювалася як бінарний клас напрямку руху ціни на наступний торговий день. Порівнювалися чотири конфігурації: традиційна модель технічного аналізу (TA), агрегація новин і технічних ознак без графа (AGG) та графова модель з урахуванням типів економічних зв’язків (GRAPH). Результати експериментів демонструють практичну ефективність запропонованої моделі. У режимі close–close стратегія GRAPH забезпечила дохідність +13.42% проти +3.58% для AGG і −4.35% для TA. У режимі close–open графовий контекст підвищив дохідність з +17.82% (AGG) до +19.80%. Аналіз результатів показує, що графовий контекст виступає фактором узгодження поведінки пов’язаних компаній, не змінюючи структуру зв’язків, а уточнюючи інтерпретацію подій у часовому зрізі. Таким чином, робота підтверджує ефективність інтеграції фіксованого корпоративного графа знань і часового контексту для короткострокового прогнозування напрямку руху ціни. Запропонований підхід забезпечує прозоре і інтерпретоване представлення економічних відносин, дозволяє оцінити вплив структурного контексту та слугує основою для розвитку аналітичних і прогностичних систем у фінансовій сфері.
АРХІТЕКТУРА МУЛЬТИАГЕНТНОЇ СИСТЕМИ ВИЯВЛЕННЯ ВТОРГНЕНЬ ІЗ ВИКОРИСТАННЯМ МАШИННОГО НАВЧАННЯ
У статті розглядається проблема побудови ефективної системи виявлення вторгнень у хмарних та роз- поділених середовищах на основі мультиагентної архітектури з використанням методів машинного навчання. Актуальність дослідження зумовлена стрімким розвитком хмарних технологій, зростанням кількості та склад- ності кіберзагроз, а також підвищеними вимогами до безперервності та безпеки функціонування розподілених інформаційних систем. Показано обмеженість традиційних сигнатурних підходів, які значною мірою залежать від своєчасного оновлення баз правил і демонструють недостатню ефективність при виявленні нових або моди- фікованих атак. Запропонований підхід поєднує сигнатурний механізм аналізу відомих загроз із поведінковим моделюванням на основі методів машинного навчання. Така інтеграція забезпечує можливість виявлення як відомих атак, так і невідомих інцидентів типу zero-day шляхом фіксації статистично значущих відхилень від сформованих базових профілів функціонування системи та користувачів у режимі реального часу. Особливістю роботи є формування двох взаємодоповнювальних моделей: профілю поведінки користувачів і профілю функціо- нування системи в цілому. Для їх побудови створено спеціалізований датасет нормальної роботи, що відображає типові сценарії експлуатації хмарної інфраструктури та характерні параметри навантаження. Це дозволяє враховувати специфіку конкретного середовища, підвищувати точність детекції, зменшувати кількість хибно- позитивних спрацювань і забезпечувати адаптивність системи до змін умов експлуатації. Архітектура рішення базується на мультиагентному підході з розподілом функцій між інтелектуальними агентами, які виконують збір даних, попередню обробку, аналітичну інтерпретацію подій, формування сповіщень та адаптивне оновлен- ня бази знань. Реалізація багаторівневої структури забезпечує масштабованість, гнучкість конфігурації, відмо- востійкість і можливість інтеграції з існуючими системами моніторингу хмарної інфраструктури. Отримані результати експериментальних досліджень підтверджують ефективність запропонованої моделі для підви- щення рівня кібербезпеки хмарних сервісів і своєчасного виявлення кіберінцидентів.
РОЗРОБКА СПЕЦІАЛЬНОГО ПРОГРАМНОГО МАТЕМАТИЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АВТОМАТИЗОВАНОЇ ДЕТЕКЦІЇ ТА КЛАСИФІКАЦІЇ СЕЙСМІЧНИХ ПОДІЙ У РЕАЛЬНОМУ ЧАСІ
У статті досліджено процес автоматизованої детекції та класифікації сейсмічних подій у реальному часі. Сейсмічний моніторинг є критично важливим завданням для забезпечення безпеки населення, інфраструктури та раннього попередження про землетруси. Сучасні сейсмологічні мережі генерують великі обсяги безперервних даних, що надходять від сотень сейсмічних станцій. Процес прийняття рішень щодо ідентифікації та класифікації сейсмічних подій потребує неперервної обробки різноманітних сигналів, які характеризуються високим рівнем шуму, варіативністю форм хвиль та складною геологічною структурою середовища поширення. Для вирішення цього технічного завдання необхідно розв'язати наукову задачу, яка полягає в розробці спеціального програмного математичного забезпечення (СПМЗ) на основі застосування методів машинного навчан- ня, а саме глибоких нейронних мереж, яке б було спроможне врахувати багатофакторні характеристики сейсмічних сигналів та забезпечити автоматизовану детекцію фази приходу P- та S-хвиль і класифікацію типу сейсмічної події (тектонічний землетрус, вибух, шум). Метою статті є розробка моделі СПМЗ, що поєднує методи цифрової обробки сейсмічних сигналів із глибокою згортковою нейронною мережею (CNN) та рекурентною нейронною мережею з механізмом уваги (Attentionbased BiLSTM) для забезпечення високоточної детекції та класифікації сейсмічних подій у режимі реального часу з мінімальною затримкою. У статті на основі аналізу факторів, що впливають на якість детекції та класифікації сейсмічних подій, запропоновано СПМЗ, яке дозволило досягти мети дослідження. У його складі застосовано гібридну нейронну мережу, навчання якої проведено на основі еталонних сейсмологічних каталогів та безперервних записів сейсмічних станцій
МЕТОД ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЖИВУЧОСТІ ІНФОРМАЦІЙНОЇ СИСТЕМИ НА МОБІЛЬНІЙ ПЛАТФОРМІ З УРАХУВАННЯМ ЗДІЙСНЕННОСТІ РЕЗЕРВНИХ ПРОФІЛІВ РЕСУРСОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ
У статті розглянуто одну із модифікацій задачі забезпечення живучості інформаційної системи на мобільній платформі за умов обмежених ресурсів, нестаціонарних зовнішніх впливів та переривчастої зв’язності компонентів системи. Показано, що за таких умов критичним є здійсненність поточного режиму ресурсозабезпечення та наявність формалізованого ресурсного запасу до межі здійсненності, що дає змогу своєчасно виявляти наближення стану системи до зриву виконання її критичних функцій. Запропоновано метод оперативного динамічного резервування, що використовує скінченний набір резервних профілів ресурсозабезпечення та правило керованого перемикання між ними. Для кожного профілю на кроці керування формується план розподілу ресурсів для критичних процесів, після чого обчислюється запас до межі здійсненності як мінімальний відносний резерв за умовами виконання мінімальних ресурсних вимог і наявності доступних ресурсів платформи. Рішення про утримання або перемикання профілю приймається з урахуванням зони утримання, обчислювальних витрат на перехід, граничної частоти перемикань у ковзному вікні та обмеження на перемикання лише у вікнах зв’язності. Проведено імітаційне дослідження на нестаціонарних часових рядах завантаженості процесорного ядра, навантаження каналу передачі даних та енергетичного ресурсу автономного ходу платформи за наявності критичних втрат ресурсів, часткових відновлень стану системи і епізодів переривчастої зв’язності її компонентів. Результати дослідження засвідчили, що запропонований метод підвищує живучість системи за інтегральними індикаторами ресурсного запасу та ресурсного дефіциту, збільшує час до першого порушення умов здійсненності резервних профілів ресурсозабезпечення та забезпечує виконання реконфігурацій в кроках доступної зв’язності без істотного збільшення кількості перемикань профілів.
ІНФОРМАЦІЙНА СИСТЕМА ОЦІНЮВАННЯ РИЗИКІВ ІТ-ПРОЄКТІВ
Дослідження присвячене розробленню веборієнтованої інформаційної системи оцінювання ризиків ІТ-проєктів, яка забезпечує комплексну підтримку процесів ідентифікації, аналізу та реагування на загрози. Система автоматизує процедури експертного оцінювання, трансформуючи нечіткі лінгвістичні судження у строгі кількісні показники за допомогою візуальних інтерактивних шкал. Розроблений функціонал (ведення реєстру проєктів, класифікатор загроз, аналітична звітність) підвищує ефективність ризик-менеджменту та дозволяє здійснювати проактивне управління факторами, що критично впливають на бюджет, строки та якість проєкту. Веб- система побудована за клієнт-серверною архітектурою на основі патерну MVC. Серверна частина реалізована мовою PHP з використанням фреймворку Laravel, а динамічна взаємодія та реактивне оновлення інтерфейсу забезпечуються інтеграцією технології Livewire і шаблонізатора Blade. Таке рішення оптимізує процес оцінювання завдяки асинхронному збереженню метрик у фоновому режимі, мінімізуючи когнітивне навантаження на експертів. В основу системи покладено адаптовану математичну модель, яка агрегує показники ймовірності та деструктивного впливу загроз за допомогою спеціалізованих теплових матриць. Фокусування виключно на негативних ризиках та розрахунок їх інтегральних показників формують об’єктивне підґрунтя для пріоритетизації завдань. Поєднання експертного підходу з математичним аналізом дозволяє компенсувати брак історичних даних та врахувати неформалізовані фактори організаційного середовища ІТ-галузі. Функціональне тестування підтвердило абсолютну алгоритмічну точність вебсистеми: зіставлення автоматизованих та еталонних мануальних розрахунків не виявило жодних відхилень. Це засвідчує повне нівелювання людського фактора на етапі математичної обробки даних. Крім того, вбудований інструментарій візуалізації (матриця ризиків та цільові фасетні діаграми) довів високу ефективність у наочній ідентифікації найбільш проблемних аспектів проєкту
БЕЗПЕЧНЕ НАДІЙНІСНО-АДАПТИВНЕ ЗЛИТТЯ МОДАЛЬНОСТЕЙ ДЛЯ ПОТОКОВОГО ПРОГНОЗУВАННЯ МУЛЬТИМОДАЛЬНИХ ЧАСОВИХ РЯДІВ ЗА ТИМЧАСОВОЇ ДЕГРАДАЦІЇ ДАНИХ
Потокові системи підтримки прийняття рішень працюють каузально та за обмежень малої латентності, тому мультимодальні часові ряди мають аналізуватися онлайн. У реальних конвеєрах окремі джерела даних тимчасово деградують (пропуски, підвищений шум, масштабні зсуви), через що статичні стратегії злиття стають нестійкими: деградована модальність продовжує впливати на прогноз, а будь-яке додаткове керування ризикує погіршити якість у сегментах без деградації. У статті розглянуто метод надійнісно-адаптивного динамічного злиття модальностей для потокового прогнозування, у якому онлайн-оцінки надійності модальностей використовуються як керувальний сигнал для перезважування внеску модальних предикторів зі згладжуванням, а безпечний «чистий режим» реалізовано через clean gate: у чистих вікнах вихід збігається з сильним базисом раннього злиття, що виключає регресію якості без деградацій. Ефективність оцінено в потоковому протоколі передпослідовного оцінювання (prequential) на контрольованих потоках із детерміновано заданими ін’єкціями деградацій та на реальних даних UCI Appliances Energy Prediction. Показано, що в clean-режимі метод узгоджується з базисом раннього злиття (MAE = 0,56 ± 0,13 , RMSE = 0,70 ± 0,17), у режимі чергування пропусків зменшує похибку (MAE = 0,64 ± 0,11 проти 0,68 ± 0,08 ), демонструє вищу робастність при «missing_ level» = 0,9 (MAE 0,64 проти 0,70 ) та на деградованих сегментах UCI Appliances досягає MAE = 63,69 ± 5,82 проти 381,91± 95,22 . Надійність модальності трактується як каузальна ймовірнісна оцінка її поточного недеградованого стану та використовується як керувальний інтерфейс для злиття в потоці. Отримані результати сформовано як частину цілісного онлайн-конвеєра, що задовольняє вимоги каузальності, малої латентності та обмежених обчислювальних ресурсів у потокових системах підтримки прийняття рішень. Латентність покрокового інференсу залишається мікросекундною (у середньому 10,07μs ), що робить підхід придатним для низьколатентних потокових конвеєрів.
МЕТОД MAX-MIN СЕМАНТИЧНОЇ СЕГМЕНТАЦІЇ ТЕКСТУ ДЛЯ ІНФОРМАЦІЙНОГО ПОШУКУ В ТЕХНІЧНІЙ ДОКУМЕНТАЦІЇ: ДОСЛІДЖЕННЯ НА ПРИКЛАДІ ДОКУМЕНТАЦІЇ HAZELCAST
Ефективне розбиття вихідних документів на фрагменти є критичним чинником якості пошуку в системах retrieval-augmented generation (RAG). Традиційні стратегії фрагментації з фіксованим розміром або на основі речень опрацьовують документи без урахування семантики, часто розриваючи цілісні інформаційні одиниці на довільних межах. Підхід семантичної сегментації тексту Max-Min пропонує модель «embedding-first», за якої всі речення спочатку перетворюються на векторні подання, а межі фрагментів визначаються шляхом порівняння подібності між кандидатом-реченням і поточним фрагментом із наперед заданим мінімальним порогом подібності. У статті подано теоретичне дослідження придатності методу семантичної сегментації Max-Min для великомасштабної технічної документації на прикладі корпусу документації Hazelcast. Аналіз ідентифікує та характеризує сім типів контенту в документації Hazelcast – наративний текст, описи API, блоки коду, таблиці конфігурації, покрокові інструкції, блоки застережень та панелі вкладок з мультимовними прикладами. Для кожного типу контенту оцінюється очікувана поведінка методу Max- Min порівняно з базовими методами за чотирма вимірами, такими як семантична зв'язність фрагментів, точність пошуку, розподіл і варіативність розмірів фрагментів та якість виявлення меж на переходах між типами контенту. Аналіз показує, що метод Max-Min суттєво перевершить базові показники для наративного контенту, покрокових інструкцій та вбудованих блоків застережень. Водночас він стикається зі структурними обмеженнями щодо блоків коду, конфігураційних таблиць, автономних блоків застережень і – найсуттєвіше – панелей вкладок із мультимовним контентом, де майже ідентичні вектори між панелями унеможливлюють виявлення меж. Запропоновано чотири стратегії адаптації як напрями подальших емпіричних досліджень
МОДЕЛЬ АРХІТЕКТУРИ ВЕБЗАСТОСУНКУ НА ОСНОВІ СУЧАСНИХ БАГАТОШАРОВИХ АРХІТЕКТУР
У роботі досліджено актуальну задачу оновлення класичних багатошарових архітектур вебзастосунків з огляду на зростання вимог до темпів розробки, гнучкості та масштабованості сучасних програмних рішень. Автори здійснили ґрунтовний аналіз традиційних підходів (N-layered, Onion, Clean Architecture) та визначили їхні ключові обмеження в умовах динамічного розвитку проєктів. Особливу увагу приділено проблемі «вертикальної залежності», за якої зміни в одній бізнес-функції потребують коригування коду на всіх горизонтальних рівнях, що спричиняє надмірну зв’язність та ускладнення логіки системи. Запропоновано удосконалену модель архітектури вебзастосунку, яка охоплює презентаційний, прикладний, доменний та інфраструктурний рівні, поперечні компоненти, спеціалізовані механізми валідації та інтеграцію сучасних архітектурних патернів (CA, VSA, CQRS). У роботі детально описано наповнення кожного рівня: від застосування SSR та CSR у презентаційному шарі до використання брокерів повідомлень та кешування в інфраструктурі. Центральне місце в запропонованій моделі займає впровадження принципів Domain-Driven Design (DDD) та підходу Rich Domain Model, що забезпечує інкапсуляцію бізнес-правил безпосередньо в доменних сутностях та запобігає виникненню некоректних станів системи. Також розглянуто концепцію вертикальних зрізів, у межах якої кожна бізнес-функція реалізується як автономний модуль, що знижує взаємозалежність між компонентами. Практична ефективність запропонованої моделі підтверджена низкою прикладів. Зокрема, застосування гібридного підходу дало змогу скоротити час розгортання інфраструктури з трьох тижнів до одного. Розробка нових функцій прискорюється до 60%, а внесення змін у наявний код відбувається на 70% швидше порівняно з традиційними архітектурними моделями. Окрім цього, завдяки використанню принципу CQRS вдалося підвищити продуктивність високонавантажених операцій читання до 50%, зменшивши час відповіді із 400 мс до 150-200 мс. Отже, запропонована модель зберігає переваги класичного багатошарового підходу: структурованість коду, зручність модульного тестування та простоту масштабування, водночас забезпечуючи більшу адаптивність та гнучкість архітектури в умовах сучасних вимог
ВАЖЛИВІСТЬ СИСТЕМАТИЧНОГО РЕЗЕРВНОГО КОПІЮВАННЯ ВЕБСАЙТУ ТА ЛОКАЛЬНОГО СЕРВЕРНОГО СЕРЕДОВИЩА НА ПРИКЛАДІ JOOMLA, XAMPP ТА AKEEBA BACKUP
У статті обґрунтовано важливість систематичного резервного копіювання вебсайтів на CMS Joomla та локального серверного середовища XAMPP як ключового елемента безпечної локальної розробки навчальних вебпроєктів. Постановка проблеми зумовлена високою ймовірністю втрати даних через технічні збої (відмова накопичувачів, помилки MySQL типу «Error: MySQL shutdown unexpectedly»), програмні конфлікти (несправні оновлення) та організаційні ризики (людський фактор), що особливо критичні в освітньому контексті семестрових вебпроєктів. Проведено аналіз сучасних публікацій, який засвідчив брак комплексних рекомендацій щодо інтеграції резервування в навчальний процес. Сформовано практичні рекомендації щодо створення, зберігання та відновлення резервних копій із використанням компонента Akeeba Backup та архівації теки XAMPP. Дослідження структуровано за п’ятьма завданнями: аналіз ризиків та профілактика під час локальної розробки; резервування вебсайту на Joomla за допомогою Akeeba Backup; резервування локального серверного середовища XAMPP; формування сценаріїв відновлення веб- проєкту з резервних копій; визначення освітнього ефекту. У роботі запропоновано підхід на основі дворівневого резервного копіювання: на рівні вебсайту на CMS Joomla (створення повних резервних копій вебсайту) та на рівні локального сервера (архівація XAMPP з вебсайтом). Систематизовано типові сценарії відновлення: у межах існуючого/нового XAMPP, повне відновлення локального серверного середовища, розгортання XAMPP-архіву, отриманого від третьої особи. Зазначено, що впровадження підходу на основі дворівневого резервного копіювання у структуру навчальних дисциплін сприятиме мінімізації ризиків втрати даних, скороченню часу відновлення вебпроєктів, формуванню професійних компетентностей майбутніх фахівців з веброзробки на CMS Joomla та розвитку відповідального ставлення до організації безпечного життєвого циклу вебпроєкту. Матеріал даної статті використовується в процесі викладання освітніх компонентів, пов’язаних із застосуванням CMS і локальних серверних середовищ під час розробки навчальних вебпроєктів у вигляді вебсайтів
АНАЛІЗ МЕТОДІВ МАРШРУТИЗАЦІЇ ДАНИХ У БАГАТОРІВНЕВИХ ТУМАННИХ МЕРЕЖАХ
У даній роботі розглянута організація маршрутизації даних у багаторівневих туманних мережах, які поєдну- ють велику кількість гетерогенних IoT-пристроїв, проміжні туманні вузли та віддалені хмарні центри обробки. Показано, що традиційні підходи до маршрутизації, розроблені переважно для більш простих і відносно ста- тичних мережних структур, не забезпечують потрібного рівня затримки, надійності та енергоефективнос- ті в умовах динамічних туманних інфраструктур з нерівномірним розподілом навантаження. На основі опра- цьованих джерел узагальнено основні групи методів маршрутизації для туманних мереж: кластерні рішення з використанням SDN, динамічні підходи, що спираються на машинне та глибинне навчання, метаевристичні багатокритеріальні алгоритми, а також інтегровані підходи, у яких маршрутизація розглядається разом із керуванням ресурсами та забезпеченням безпеки. Окрему увагу приділено аналізу критеріїв, які на практиці най- більше впливають на роботу системи, а саме: затримка передавання, надійність каналів зв’язку, енергоспожи- вання, пропускна здатність та вимоги до якості обслуговування для різних класів трафіку. На прикладі системи екологічного моніторингу показано, як перехід від повністю хмарної архітектури до багаторівневої туманної дозволяє зменшити затримку доставки критичних даних, знизити навантаження на центральну інфраструк- туру, підвищити стійкість до відмов окремих компонентів і краще враховувати локальні особливості серед- овища. На основі порівняльного аналізу сформульовано орієнтовні практичні рекомендації щодо вибору методів маршрутизації для невеликих IoT-систем з помірними вимогами до затримки, великомасштабних розгортань з нерівномірним трафіком та енергообмежених сенсорних мереж, де критичною є тривалість автономної робо- ти вузлів. Окреслено перспективні напрями подальших досліджень, пов’язані з уніфікацією протоколів взаємодії між рівнями туманної архітектури, інтеграцією механізмів безпеки без суттєвого погіршення продуктивності, а також розробкою ресурсоефективних алгоритмів машинного навчання, які можуть працювати безпосередньо на туманних вузлах із обмеженими обчислювальними та енергетичними можливостями
ДЕРЖАВНА ПОЛІТИКА У СФЕРІ ТУРИСТИЧНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ: ІНСТИТУЦІЙНІ МЕХАНІЗМИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ
У статті розглянуто теоретико-методологічні засади формування та реалізації державної політики у сфері туристичної діяльності з акцентом на інституційні механізми її забезпечення та перспективи розвитку. Актуальність дослідження зумовлена посиленням ролі туризму як важливого чинника економічного зростання, структурної модернізації регіонів, розширення міжнародних зв’язків і зміцнення соціальної згуртованості. За таких умов підвищуються вимоги до якості державного управління галуззю, узгодженості рішень і спроможності інституцій реагувати на зовнішні та внутрішні виклики. Метою дослідження є наукове обґрунтування напрямів удосконалення державної політики у сфері туризму з урахуванням особливостей інституційного середовища її формування та реалізації, а також визначення перспектив подальшого розвитку галузі. Для досягнення поставленої мети проаналізовано зміст і функціональне призначення державної політики у сфері туристичної діяльності, уточнено її базові принципи, інструментарій і механізми впливу на соціально-економічні процеси. Особливу увагу приділено координації діяльності органів публічної влади різних рівнів, розвитку партнерських відносин із суб’єктами господарювання та інститутами громадянського суспільства, а також упровадженню стратегічного планування й програмно-цільового підходу. Оцінено сучасний стан туристичної сфери та окреслено ключові проблеми її регулювання, зокрема фрагментарність інституційних рішень, обмеженість фінан- сового забезпечення, недостатню цифровізацію управлінських процесів. На основі узагальнення міжнародного досвіду й аналізу національної практики обґрунтовано доцільність оптимізації інституційної взаємодії, підвищення прозорості процедур, розширення державно-приватного партнерства та активнішого впровадження цифрових рішень у системі адміністрування туризму.
ФОРМУВАННЯ НЕТЕХНІЧНИХ КОМПЕТЕНЦІЙ У МОРСЬКІЙ ОСВІТІ ВІДПОВІДНО ДО ВИМОГ КОНВЕНЦІЇ ПДНВ
У статті виконано комплексний аналіз проблеми формування нетехнічних компетенцій у підготовці морських фахівців спеціальності J5 Морський та внутрішній водний транспорт. Актуальність дослідження зумовлена тим, що, за даними Європейського агентства з морської безпеки, людський елемент пов’язаний із понад 80 % розслідуваних морських аварій та інцидентів, при цьому значна частка помилок зумовлена недостатнім рівнем саме нетехнічних компетенцій: лідерства, командної роботи, комунікації, ситуаційної обізнаності та прийняття рішень. Розглянуто еволюцію наукових парадигм безпеки від технічного детермінізму до інженерії стійкості, зокрема теоретичний внесок моделі організаційних аварій Дж. Різона та концепцію організацій із високою надійністю. Систематизовано вимоги Конвенції ПДНВ до нетехнічних компетенцій на операційному та управлінському рівнях, проаналізовано методи формування та оцінювання нетехнічних компетенцій в освітньому процесі – зокрема тренажерна підготовка, програми управління ресурсами екіпажу та технології рефлексивної практики. Обґрунтовано роль психологічної безпеки як необхідної передумови ефективного формування нетехнічних компетенцій, а також значення інституційної культури морського закладу вищої освіти. Визначено ключові бар’єри інтеграції нетехнічних компетенцій до навчальних програм та запропоновано структуровану компетентнісну рамку, узгоджену з вимогами типових курсів ІМО. Сформульовано практичні рекомендації щодо імплементації компетентнісного підходу до нетехнічних компетенцій у морських закладах вищої освіти
МІЖНАРОДНІ ПРАКТИКИ СОЦІАЛЬНОГО ІНВЕСТУВАННЯ ТА ВПРОВАДЖЕННЯ СОЦІАЛЬНИХ ПРОЄКТІВ ЯК ДРАЙВЕР РОЗВИТКУ МАЛОГО ПІДПРИЄМНИЦТВА
У статті проведено комплексне дослідження трансформації глобального фінансового ландшафту в період 2023-2025 рр., що характеризується переходом від традиційної моделі максимізації прибутку до стратегії сталого зростання, де пріоритетним стає імпакт-орієнтований капітал. Виявлено, що соціальне інвестування перетворилося з нішевого інструменту корпоративної філантропії на стратегічний драйвер резильєнтності та виживання суб’єктів малого підприємництва в умовах глобальної «полікризи». Особливу увагу приділено феномену «великої конвергенції» – процесу злиття розрізнених стандартів соціальної відповідальності у єдину, юридично зобов’язуючу систему координат під впливом Директив ЄС CSRD та SFDR, які трансформували імпакт- інвестиції з добровільних практик у жорстку ринкову необхідність. Обґрунтовано дію ефекту «сита», згідно з яким соціальні проєкти стають обов’язковим «фільтром» для доступу МСП до ланцюгів створення вартості великих корпорацій та ринку капіталу. У межах дослідження проведено компаративний аналіз чотирьох регіональних моделей соціального інвестування: ринкової (Північна Америка), нормативної (Європейський Союз), адаптивної (Центральна та Східна Європа) та державно-центричної (Азійсько-Тихоокеанський регіон). На основі статистичних даних GIIN, Eurostat та OECD у статті доведено наявність прямої кореляції між обсягом імпакт-орієнтованого капіталу та показниками виживаності нових підприємств: встановлено, що зростання частки соціальних інвестицій на 1 % забезпечує підвищення коефіцієнта життєздатності МСП у середньому на 1,15-1,25 %. Доведено, що для української економіки найбільш релевантною є «Адаптивна модель», де впровадження імпакт-інструментів демонструє максимальну маржинальну віддачу через «ефект наздоганяючого розвитку». Практична значущість дослідження полягає в обґрунтуванні ролі соціального проєкту як стратегічного активу МСП, що мінімізує репутаційні ризики, виконує функцію «м’якої застави» при залученні змішаного фінансування та забезпечує лояльність людського капіталу в умовах кризи. Сформульовано рекомендації щодо розбудови цілісної імпакт-екосистеми в Україні, де державні ресурси мають виконувати роль каталізатора для мобілізації приватного капіталу через механізми соціальних облігацій.
ВИКОРИСТАННЯ ТЕХНОЛОГІЙ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ У НАВЧАННІ МОРСЬКОЇ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ: МОЖЛИВОСТІ ТА ОБМЕЖЕННЯ
У статті досліджено можливості та обмеження використання технологій штучного інтелекту у про- цесі навчання морської англійської мови майбутніх фахівців морського та внутрішнього водного транспорту. Актуальність дослідження зумовлена зростанням вимог Міжнародної морської організації до рівня англомовної комунікативної компетентності моряків відповідно до положень Конвенції ПДНВ, а також стрімким розви- тком інструментів штучного інтелекту, які потенційно здатні трансформувати підходи до мовної підготовки у закладах морської освіти. Проведено аналіз сучасних AI-інструментів, придатних для використання у навчанні морської англійської мови, зокрема генеративних моделей (ChatGPT, Claude, Gemini), систем автоматичного розпізнавання мовлення, платформ адаптивного навчання та корпусних інструментів. Розглянуто специфіку застосування штучного інтелекту для тренування стандартних фраз морської комунікації, симуляції радіооб- міну, формування навичок ведення суднової документації англійською мовою та розвитку міжкультурної кому- нікативної компетентності в умовах мультинаціональних екіпажів. Визначено основні переваги впровадження AI-технологій у освітній процес: персоналізація навчання, забезпечення зворотного зв’язку в режимі реального часу, можливість цілодобового тренування, автоматизація оцінювання та створення автентичних навчальних матеріалів. Водночас виявлено суттєві обмеження, пов’язані з неточністю генерації спеціалізованої морської термінології, ризиками академічної недоброчесності, відсутністю спеціалізованих морських мовних моделей, обмеженим доступом до мережі Інтернет на борту суден та етичними аспектами використання штучно- го інтелекту в освітньому процесі. Сформульовано практичні рекомендації щодо інтеграції AI-інструментів у освітні програми з морської англійської мови для освітньо-професійних програм підготовки фахівців спеціаль- ності J5 Морський та внутрішній водний транспорт.